ÜLIKÜLLUSLIK ELU
JUMAL ON MEIE POOLT
Meie Jumala ees, loodu kummardab
Kuningriigid värisevad Ta vägevuse ees
Tohutu võim, majesteetlikus
Ta valitseb nüüd ja igavesti
Seesama Jumal on meie vägev Jumal
ja Tema vägevus on meie sees
Seesama Jumal on meie vägev Jumal
Me ei löö kartma
Kui Jumal on meie poolt, siis kes saaks olla meie vastu?
Jumal on meid päästnud
Miski meid ei eralda,
miski meid ei eralda Tema armastusest
Kõikvõimas Jumal, Sinu ees me seisame
Tõuseme Sinu vabaduses
Sinu kuningriik valitseb, Sinu kirik ülekõige
Sind ülistatakse igavesti
Seesama Jumal on meie vägev Jumal
ja Tema vägevus on meis
Seesama Jumal on meie vägev Jumal
Me ei löö kartma
Jumal on meiega
kes saaks olla meie vastu?
Jumal on meid päästnud
Miski meid ei eralda,
miski meid ei eralda Tema armastusest
Jumal on meiega
kes saaks olla meie vastu?
Jumal on meid päästnud
Miski ei eralda meid Tema armastusest
Ta on meie Jumal Me ei karda
Ta on me Jumal Me võidutseme
Ta on me Jumal Me ei karda
Ta on me Jumal Me seisame kui üks
Ta on me Jumal Me ei karda
Kõik, mida sooviks näha kirikus toimumas,
kuid ei oska ellu viia - eriti kui on kultuuri küsimus.
Mäletan, kui üks päev rääkisin millegist. Ei teagi millest.
Olin 10 min rääkinud ja äkki keegi hakkas plaksutama
minust paremal küljel, saali keskel.
Võiksin teile isegi tooli öelda, kus ta istus.
See jahmatas nii mind kui tervet kogudust, nii et tekkis piinlik vaikus.
Ei osanud sellise plaksutamise peale midagi öelda ega teha.
See tundus rohkem sekkumise kui julgustusena.
Läksin segadusse ja vaatasin oma märkmed üle.
Samal ajal vaatasid kõik ringi, otsides plaksutajat.
"Kas nad ei tea, et meil ei plaksutata siin?"
"Arvatavasti mõni külaline, kindlasti nelipühilane!"
Mina ka ei teadnud, kes ta oli, kuid jätkasin jutlust.
Viis minutit hiljem ütlesin midagi ja jälle kostus plaksutamine.
Siis meenus mulle mu palve Jumalale -
olin soovinud paremat vastuvõttu ja reaktsiooni oma jutlustamisele.
Kuid olin unustanud oma palve.
Sageli mõtleme, et Jumal vastab palvetele, andes häid mõtteid -
ulatab sulle raamatu või jutlustab ja õpetab sel teemal.
Meil on klapid peas, arvates, et ainult ühel viisil saame vastuse.
Otsisin ka vastust samal moel, et seda teistele hästi edasi anda.
Ootasin sinna minnes inspiratsiooni ja ideid ning tundsin end
kui Peetrus Korneeliuse majas. Enne kui Peetrus jutlust pidada sai,
hakkasid kõik seal olijad Pühas Vaimus keeltes rääkima.
Nii tehes räägib Jumal ise. Aga poiss hakkas uuesti plaksutama.
Mõistsin, et Jumal tegi teenistusel midagi suveräänset,
millest pidin aru saama ja selle kohaselt tegutsema.
Ütlesin: "Vau! 15 minutiga kaks aplausi!
Siin kirikus pole mulle keegi enne plaksutanud!
Kes plaksutas?"
See oli suur risk, sest inimesel võis olla väga piinlik.
Olukord oli delikaatne ja polnud teada, kuidas reageeritakse.
Võidi arvata, et olen nii ebakindel, et soovin ja anun veel aplausi ja kiitust.
Üks mees tõstis käe. Tema oligi plaksutaja.
Esimese asjana märkasin, et ta ei olnud valgenahaline.
Ta oli aafriklane.
Tema jaoks oli plaksutamine normaalne.
Üllatusin, et ta teist korda veel plaksutas,
sest äärmiselt ebamugav on üksi plaksutama jääda.
"Mina see ei olnud."
"Kindlasti mitte."
Ma ütlesin talle:
"Suurepärane, et plaksutad sellele, mis sind puudutas.
Teeme kokkuleppe: kui keegi veel plaksutab,
siis ma ei jätka enne, kui kõik kaasa löövad."
Järgmisel pühapäeval kõnelesin jälle.
Rääkisin ja keegi hakkas plaksutama,
kel' meenus eelmise pühapäeva kokkulepe,
kuid keegi ei ühinenud, sest nad olid unustanud.
Nad olid seda sel päeval armsaks ideeks pidanud,
kuid ma olin endale üles kirjutanud: "Kui keegi plaksutab, peatu."
Katkestasingi oma kõne ega öelnud, miks.
Ootasin, et see neil meelde tuleks.
Paljud arvasid, et olin oma järje kaotanud.
Aga mina lihtsalt olin vait ja ootasin.
Kuid lõpuks see meenus neile ja kõik hakkasid plaksutama.
See oli väheke võlts ja sunnitud.
See polnud loomulik.
Me harjutasime seda asja kuskil 3 kuud.
See oli huvitav ja naljakas, aga samal ajal võõras ja sunnitud.
Häiris teenistust ja mõttekäiku.
Kuid nüüd ei ole meie kirikus enam üldse ebatavaline,
et ükskõik, milline jutlustaja, saab 4-5 aplausi.
Võid rahvale meeldida, et aplausi saada:
tõstad häält või keerad üle võlli. Saad aplausi küll.
"Just nii! Kiidame ja ülistame Teda!"
See on lahe.
Kuid teadsin, et britid väsivad sellest kiiresti. Eurooplased ka.
Tahtsin, et see oleks loomulikum.
Tulles praegu meie kirikusse, pole ebatavaline,
et hea mõtte peale aplodeeritakse.
Seda võib pidada spontaanseks, kuid see pole nii.
Suur osa kõigest, mida spontaanseks pead, tehti varem teadlikult.
Teadlikus reageeringus pole midagi halba,
kuni see muutub loomulikuks.
See on sama, kui oma lapsele midagi uut õpetada.
Alguses on õpetamine vastumeelne ja raske, peaaegu kui karistus.
See õppimisaeg on ebamugav, vaevarikas ja raske.
Aga lõpuks hakkavd lapsed seda automaatselt ise tegema.
Ja kui sind külastatakse, näevad kõik, kui hästi lapsed käituvad.
Nad sooviksid, et nende lapsed sama hästi käituksid.
Aga nad ei tea, et 6 kuud tagasi toimus teil kodus 3 maailmasõda,
et kinnistada selline käitumine oma lastes.
Oleksid võinud lihtsalt öelda, et meie kogukonnas pole kombeks "aitäh" öelda.
Nii öeldi mulle selles riigis, kus olin -
siin kultuuriruumis pole kombeks nii käituda.
Aga see ei ole tõsi.
Kui sinu arvates väärib miski muutmist, siis tegele sellega.
Ma arvan, et väärib.
Nende 2-nädalaga, kui viite kirikut külastasin,
jõudsin järeldusele, et keskmisest parem kuulaja
kompenseerib keskmisest halvemat jutlustajat.
Kui sina oled hea kuulaja,
muudad sa keskmisest halvema jutu hea kuulamisega paremaks.
Teisisõnu, sinu võime hästi kuulata ja reageerida, muudab asja paremaks,
mis ilma sinuta nii hea poleks olnud.
Sinu roll kuulajana on sama tähtis kui minu oma.
See, kuidas sina reageerid, on isegi tähtsam kui see,
mida kõneleja pühapäeval või muul ajal edasi annab.
Siin konverentsil võiks sellest taas rääkida.
Paljud teist kõnelevad regulaarselt ja ma ei taha, et teid heidutaks
teie riigi või kultuuriruumi inimeste väike reageering,
Siin, Suurbritannias, oleks olukord samuti selline olnud,
aga Jumal saatis mulle aafriklase.
Ta oli ülikooli õpilane ja siin ainult aasta.
Kindlasti tuli ta haridust omandama ja muudki,
kuid minu vaatenurgast saatis Jumal mulle aafriklase,
et lahendada mu mure: kuidas muuta kogudus rohkem reageerivamaks.
Vahel saadab Jumal sulle inimesi teistest kultuuridest,
kes ei tea, kuidas käituda ja siis nad lahkuvad jälle varsti.
Teistel hea meel, et võõras lahkub, sest nad tunnevad end ohustatuna.
Jumal võib ka saata külaliskõneleja, kes käitub teisiti kui oled harjunud
või õpetab sulle võõral moel.
Kingitus meie kirikutele pole ainult see, mida nad kõnelesid,
vaid kuidas nad seda edasi andsid,
kuidas esitasid ja isegi kuidas nad välja nägid ning vaatasid.
Me vajame seda kõike, et kirikus hakkaks liikuma ka muud peale suu.
Avastasin, et hästi reageerinud publikule reageerisin ka ise paremini.
Hea kuulamine parandas kehva jutlustamist.
Andsin oma parima ja arvan, et jutlus ei olnud kehv.
Kui olete lugenud raamatut "Tipping Point",
siis seal on huvitav lugu eksperimendist, mida tehti 3. õpilasgrupiga.
Neilt paluti abi kõrvaklappide turu-uuringu tegemisel.
Turu-uuringu tegijad palusid neil kõrvaklapid pähe panna
ja popmuusika saatel tantsida.
Sellega kontrolliti, kui tugevad ja vastupidavad kõrvaklapid on.
Kontrollisid, kas tantsides ja liikudes kõik ühendused peavad.
Kõik kolm rühma olid eraldi ruumides.
Kõik kuulasid muusikat, liikusid ning tantsisid.
Eksperimendi teises osas öeldi kõigile,
et neile antakse kuulata õpetust,
kuidas suurendada õppemakse 400-500 naela võrra.
Ühel rühmal paluti õpetust kuulates pead noogutada.
Teisel rühmal aga pead raputada.
Kolmandal rühmal aga oma pead paigal hoida.
Peale eksperimenti küsiti õpilastelt küsimusi:
"Kuidas kõrvaklapid tundusid, olid need mugavad?"
Õpilased uskusid, et osalevad turu-uuringus, nii et kiitsid kõrvaklappe.
Kõik oli hästi, midagi ei häirinud.
Kuid siis küsiti õpilastelt õppemaksu suurendamise õpetuse kohta,
siis need, kes oma pead ei liigutanud,
ei osanud õppemaksude kohta midagi öelda.
Need, kes pead raputasid, arvasid, et õppemakse ei tohiks tõsta.
Aga kes noogutasid, arvasid, et õppemaksu tõstmine on põhjendatud.
Väga huvitav.
Õpilased ise arvasid, et osalevad kõrvaklappide turu-uuringus.
Kuigi nad vastasid küsimusele, mõtlesid nad peas kõrvaklappidele
ja kuulasid esitlust õppemaksude kohta, mis neilt raha nõuaks.
Nad nõustusid sellega, sest neil paluti pead noogutada.
Sellepärast soovin, et noogutaksite täna.
Me ei tohiks takistada inimesi vähemalt peaga kaasa noogutamast.
Kui kuulad kedagi rääkimas,
siis su hoiak peegeldab nõustumist pea noogutamise läbi.
Isegi inimesed, kelle pea ei liigu.
Näiteks see mees, kelle pea kätele toetub, ei huvitu üldse.
See inimene, kes naerab, on rohkem huvitatud ja reageerib paremini.
See mees, kes peaaegu magab, ta kehakeel juba ei luba tal huvituda.
Eksperimendis nägime, et noogutamine aitas teistel kuulajatel nõustuda
ja lõi üksmeele, kuigi ainult noogutati pead.
Ära alahinda noogutava pea mõju.
Me ei palu inimestel hüppama, karjuma ja vehkima hakata.
Kui see sinu kirikus nii on, ära seda ignoreeri ega maha laida,
sest see võib olla võrdne vaste minu aafriklasele.
Inimesed väljaspool kirikut mõistavad seda.
Kui räägid oma lastega või kellegi teisega,
on heakskiitu näitav kehakeel hea alguspunkt. Isegi kaasaaitav.
Tahaksin julgustada inimesi looma harjumust pead noogutada.
Kui sa rohkem ei nõua, siis juba noogutav pea on parem kui liikumatu.
Terve pool tundi mitte midagi.
Hakkad mõtlema, kas keegi on kodus, kas keegi kuuleb?
Kas midagi jõuab kohale?
Olin hiljuti ühes teises kohas ja mõtlesin selle reageerimisteema peale
ning tegin ise mõned katsed.
Sõitsin mootorsaaniga Kanadas.
Ma polnud kunagi enne sõitnud, kuid tahtsin.
Läksimegi poistega sõitma. Olete te kunagi mootorsaaniga sõitnud?
Need sarnanevad mootorrattale. Mina sõidan mootorrattaga.
Sõitsin kuni 143 km/h. See oli suurepärane!
Mu naine muidugi kaasas ei olnud. Siis oleks kiirus olnud 30 km/h.
Üks tüüpiline asi meestega.
Ma polnud eluski enne sõitnud, aga poisid ei ütle sulle ka midagi.
Kui seal oleksid naised olnud, oleksid nad täpselt kirjeldanud,
kuidas need töötavad, mida kanda, kuidas juhtida jne.
Kuid mitte midagi sellist. Mootorsaan tõsteti treileri pealt maha,
kõik seitse meest istuvad peale ja tahavad liikuma hakata.
Nad juba lähevad, aga mina proovin alles sõidukit käima saada.
Kaks meest jäid minust taha poole, sest teadsid, et olen algaja.
Aga kui lumerajale jõudsime, üllatusin, kui kiiresti sõita sai.
Kiirendasin, sest ei tahtnud argpüksina näida.
Kuigi oli tõesti natuke hirmus. Mootorsaan vingerdas kui madu.
Mootorrattaga oleks see ohtlik.
Arvasin, et lume peal pole see ohtlik.
Sõitsime siis mõnda aega, kuni tuli järks kurv ja ma põrutasin metsa.
Kuna mõistsin, et ei võta kurvi välja, sõitsin otse.
Sõitsin lumerajalt maha otse paksu lumme
ja kuni 50 meetrit metsa sisse.
Mootorsaan peatus lõpuks ühe puu ees.
Teised olid edasi liikunud ning tulid nüüd tagasi.
Nad kõik parkisid end rajale, 50 meetri kaugusele
ega öelnud muud kui vaid: "Hakka nüüd tulema - aega niigi vähe!"
Aga ma ei osanud sealt välja saada ega saani ümber keerata.
Nemad hüüdsid: "Tagurda välja!"
Vastasin: "Te ei õpetanud mind tagurdama!"
See ongi meestemaailm.
Saime selle välja ning sõitsime edasi. Kokku kestis see 3 tundi.
Poolteist tundi hiljem hakkasin end hästi ja kindlalt tundma.
Oskasin kurvides keerata, teel aga kiirendada ja peatuda.
Märkasin, et kogu see poolteist tundi oli keha pinges olnud.
Keskendusin, hoidsin põlvedega saanist kinni.
Kiiver oli minu jaoks väike.
Suuruste tähistus on teistes kohtades erinev.
Mul on ka arsti poolt kirjutatud päikeseprillid,
mida pea ja kiivri vahele suruda üritasin.
Kui kiivri visiir sulgus, läksid mu prillid uduseks.
Sõitsin siis 130 km/h, proovides liiga suure kindaga kiivrit avada.
Mõistsin, et keha oli väga pinges.
Ja siis mõtlesin selle sama sõnumi peale.
Otsustasin, et sellest hetkest alates lõdvestun ja hõiskan oma kiivri sees.
Keegi ei näe ega kuule mind.
Keegi ei tea, et britid niimoodi ei käitu.
Nii et hakkasin hõiskama oma kiivris ja üllatusin, kuidas keha lõdvestus.
Oli tunne nagu oleks kõigega sõbraks saanud.
Nagu oleksin karjumisega kõik omaks võtnud.
Kui huvitavalt on Jumal inimese bioloogia ja füüsioloogia loonud.
Jumal lõi sind, et saaksid noogutada, nõustuda, toetada.
Kui me nii ei tee, arvan, et teeme Jumala tahte vastaselt.
Oleme loodud nõustuma Jumala Sõna ja nägemusega.
Aga kui me istume jäigalt paigal, kui keegi südamest räägib,
siis usun, et käitud oma DNA vastaselt, Jumala loomingule mittekohaselt.
Nii ma siis hõiskasin oma kiivri sees.
Oli hästi vahva ja terve saanisõidu viimased 90 min olid parimad.
Mõtlesin, et kui see väike asi
ohtlikus ja võõras olukorras, võõra varustusega, mulle nii hästi mõjus,
kui hästi võiks see mõjuda igal pühapäeval,
ohutus keskkonnas meie kirikutes, kus rahvaga rääkida saame.
Kõigile ei pea sama asi sobima. Noogutav pea, "Aamen", kõik on hea.
Märkmete tegemine on üks viis osaleda.
Kui see sellest algab, on hästi ja sealt edasi võib areneda hõiskamiseks jms.
Olen kogenud seda kõikjal maailmas. Hästi lõbus on.
See on sõltuvust tekitav.
Tahaks kohe mõned inimesed endaga kaasa võtta kui isikliku kisakoori.
Vahel saad, vahel ei saa sellist vastuvõttu,
aga alati saad rahva, kes mõistab, et neil on sama suur roll kui jutlustajal,
kes jagab ja õpetab neile Jumalast.
Kui sa saad inimesed reageerima nõustuma, noogutama ja huvituma,
siis sina suhtled paremini ja kuulajaskond väärtustab seda.
Räägime täna heast kuulamisest.
Hea kuulaja kompenseerib mitte kõige paremat sõnumit.
Keegi ei pane jutu vigu tähele, sest hea kuulamine parandab selle.
Õpetage seda oma rahvale. Kaasake oma ihu ja hing kogu sõnumisse.
Kui noogutad ja reageerid, siis kogu su keha nõustub ning reageerib sellele.
Jumal on meid selliselt loonud ja usun, et see aitab sind suhtlemisel
ning teeb kõnelemise meeldivaks. Saad mõned aplausidki.
Iga uus inimene, kes tuleb, võib öelda näiteks,
et ei rootslased ega taanlased niimoodi ei käitu, kuigi nad teavad,
et need inimesed on taanlased ja täiesti loomulikult käituvad nii.
Oota mõned aastad ning küll sul siis on kirik täis plaksutajaid ja ülistajaid,
kes ei aimagi, et selle korraldada lasid.
Et teenistuse ajal ei langeks entusiasm ega energia Jumala Sõna osas
peale kiitust ja ülistamist.
Vaid enegria püsib järjepidevalt kõrgena.
Inimesed võivad seda rõõmuga oodata, sa ise naudid seda
ning see on sinu kingitus kõigile uustulnukatele ja külalisesinejatele.
OLEN ÕIGLUS
OLEN VABADUS
OLEN LOOTUS
OLEN TULEVIK
OLEN POTENTSIAAL
OLEN VALGUS
OLEN USK
ROCKNATIONS-KONVERENTS toimus Bradfordis, Inglismaal
Tõlge: Katarina Kaleininkas