o
YLTÄKYLLÄINEN ELÄMÄ
Hyvä kuuntelu parantaa huonoa saarnaa 1/2
SUURI NIMI
Nimesi kestää iäti
Suuruutesi säilyy muistoissa
Nimesi pysyy aina
Valosi on ikuinen
Armosi on ihmeellinen
Rakkautesi vallitsee aina
Niin kauan kun elän
Minä laulan, miten pelastit elämäni
Miten suuri on nimi Jeesuksen
Miten suuri on nimi
Nimesi kestää iäti
Suuruutesi säilyy muistoissa
Nimesi pysyy aina
Niin kauan kun elän
Minä laulan, miten pelastit elämäni
Miten suuri on nimi Jeesuksen
Miten suuri on nimi
Loputon rakkaus, ihmeellinen armo
Suloinen ääni, suuri nimi Jeesuksen
Jeesuksen
Loputon rakkaus, ihmeellinen armo
Suloinen ääni, suuri nimi Jeesuksen
Jeesuksen
Loputon rakkaus, ihmeellinen armo
Suloinen ääni, suuri nimi Jeesuksen
Jeesuksen
Loputon rakkaus, ihmeellinen armo
Suloinen ääni, suuri nimi Jeesuksen
Jeesuksen
Jeesus
Oi, Jeesus
Suuri nimi Jeesuksen
Jeesuksen
Suuri nimi Jeesuksen
Jeesuksen
Nehemia 8:5-6
"Esra avasi kirjan kaiken kansan nähden," -
"ja kun hän avasi sen, nousi kaikki kansa seisomaan."
Kokeillaanko mekin?
Esra avasi kirjan, ja kun hän avasi sen, nousi kaikki kansa seisomaan.
Se oli väkinäistä, sillä pyysin teitä.
Ajattele sitä, että joka sunnuntai jumalanpalveluksessa -
kansa nousisi kunnioituksesta seisomaan, kun pappi avaa Raamatun.
Kun Jumalan Sanan kirja avataan, koko kansa nousisi seisomaan.
Se olisi voimallista. Olisi kiintoisaa tietää, mitä tapahtuisi.
Odotus ja kunnioituksen ele kirjan avaamisen takia -
saattaisi mullistaa sen, mitä tapahtuu seuraavaksi.
"Kaikki kansa vastasi, kohottaen kätensä ylös: 'Amen, amen.'"
"He kumarsivat Herraa heittäytyneinä kasvoilleen maahan."
Joskus toivon, että lavalla takanani olisi iso peili, -
jotta ihmiset näkisivät sen, mitä minä näen, kun olen puhumassa.
Ihmiset näkisivät, mitä ylistyksenjohtajat näkevät.
Usein eturivi on innokkaasti mukana.
Sitä toivoo, etteivät he ole maksettuja.
Joskus tuntuu, että ihmiset kuuntelevat kohteliaisuudesta.
Salin sivustoilla on lähiöt.
Ihmiset istuvat lysyssä ja näyttävät tylsistyneiltä.
Kehonkieli kertoo, että heillä olisi tärkeämpääkin tekemistä.
Se, minne puhujan katse osuukin, vaikuttaa siihen, -
miten puhuja tuo julki sanomansa.
Ihmisistä suuri osa ei tee muistiinpanoja.
Jotkut todellakin torkahtelevat.
Jotkut ovat todella nukahdelleet kesken kokouksen.
Joissakin paikoissa ihmiset istuvat kokouksessa tuppisuina.
Olin taannoin matkoilla USA:ssa ja Kanadassa.
Vierailin viidessä seurakunnassa.
Huomasin, että vastaanotto oli erilainen eri paikoissa.
Minusta se oli opettavaista.
Kävimme muutama vuosi sitten läpi näitä asioita, -
kun teimme isoja muutoksia seurakunnassamme.
En pitänyt siitä, että seura- kuntamme oli liian brittiläinen.
Brittikulttuuri huokui meistä läpi. Sama pätee Ruotsiin, Norjaan, -
Tanskaan ja muihinkin maihin.
Asiat, jotka ovat normaalia käytöstä maan kulttuurissa, -
huokuvat seurakunnistamme. Se on joko etu tai haitta.
Kulttuurisia käytösmalleja on hyvin vaikea tunnistaa.
Ne ovat meille sokeassa kulmassa. Niitä on hyvin vaikea muuttaa.
Seurakunta ei ole huono, vaikka se ei puuttuisikaan niihin.
Kun päätin alkaa uudistaa seurakuntaamme, -
ajattelin, että olisi kivaa, jos ihmiset eläisivät enemmän mukana.
En pyydä sellaista vastaanottoa kuin T.D. Jakesin kokouksissa.
Se ei sopisi lainkaan kulttuuriimme.
Kuitenkin joskus sellaista menoa käy melkeinpä kateeksi.
Selvitetään kurkku ja huudetaan "Halleluja!"
Olisipa meilläkin sellaista!
Se kuuluu heidän kulttuuriperintöönsä.
Ymmärrän sen. Ei ole yhden koon seurakuntia.
Minusta oli mielenkiintoista seurata ihmisten reaktioita.
Ihmiset eivät ymmärrä, -
että heidän reaktionsa on yhtä tärkeä vuorovaikutuksessa -
kuin varsinainen sanoma.
Mitä enemmän ihmiset vastasivat, sitä paremmin puhuin.
En pitänyt siitä.
En halunnut toimia heidän vastauksensa määrittelemänä.
Se oli aivan alitajuntaista.
Yhdessä paikassa oli hiljaista kuin hautausmaalla.
Kukaan ei liikkunut, nyökännyt eikä tehnyt muistiinpanoja.
Minusta se oli kiinnostavaa.
Tutkin, mitä sisälläni tapahtui, kun he eivät eläneet mukana.
Silloin voi seurata ennalta laatimaansa sanomaa -
ja unohtaa jäätävä hiljaisuus.
Sitä vain puhuu sanomansa tai laulaa laulunsa -
ja sulkee heidät pois mielestään.
Sitä vain toimii ennalta laaditun suunnitelman mukaan, -
jotta selviää tehtävästä. Olen tehnyt niin monta kertaa.
On myös toinen vaihtoehto, joka tosin voi mennä pahasti pieleen.
Minulla on taipumus huomauttaa jäätävästä vastaanotosta.
Se voi olla sohaisu ampiaispesään.
Tavallisesti sellainen käytös on tiiviisti kulttuurisidonnaista.
Koska se oli heille normaalia, he eivät ajatelleet, -
että siinä olisi jotakin väärää.
Tajusin, ettei kukaan ollut opettanut heille siitä, -
haastanut heitä ja kertonut heille, että on olemassa toinenkin tapa.
Me voimme opetella uimaan vastavirtaan kulttuurissamme.
Viestintä ei ikinä ole yhden- suuntaista. Tämä ei ole monologi.
En puhu kääntymättömille. Täällä kääntynyt puhuu kääntyneille.
Uskovilta odottaisi edes vähän mukana elämistä.
Ymmärtäisin hiljaisuuden, -
jos puhuisimme epäuskoisille ja vastahakoisille epäilijöille.
Ymmärtäisin varautuneisuuden ja pidättyneisyyden.
Tämä on kuitenkin Jumalan perhe.
On erikoista, etteivät uskovat vastaa Jumalan Sanan julistukseen.
Haluan teidän miettivän tämän asian hoitamista seurakunnissanne.
Hyödytte siitä, ja kun tulen vierailulle, minäkin hyödyn siitä.
Jokainen uusi uskova, joka tulee seurakuntaan, matkii toisia.
Ruokimme joko ongelmaa tai ratkaisua.
Kun uudistimme seurakuntaamme, muistan puhuneeni tästä Jumalalle.
Seurakuntamme ei ollut yhtä paha kuin se, josta äsken kerroin.
Olin kahdessa seurakunnassa samassa maassa.
Toisessa seurakuntalaiset elivät paljon enemmän mukana puheessani.
Ei vaadi paljon olla eloisampi kuin ensimmäinen koomaseurakunta.
Mainitsin ensimmäisen seurakunnan pastorille hiljaisuudesta.
Hän sanoi sen johtuvan kulttuurista.
Olin juuri ollut samassa maassa toisessa seurakunnassa.
He pitivät enemmän mekkalaa.
En uskonut, että hiljaisuus johtui kulttuurista.
Jos toinen on erilainen, jommankumman on täytynyt muuttua.
Sanoin Jumalalle vuosia sitten, -
etten odota sellaista, mitä olen nähnyt jossakin päin maailmaa.
Teemme parhaamme, että sanomamme ovat hyviä ja tarkoin valmisteltuja
Emme lataile saarnoja internetistä.
Rukoilemme, tutkimme Sanaa ja yritämme parhaamme.
Sitten kun puhumme, kukaan ei osoita arvostavansa sitä.
Amerikkalaispastorit ovat sanoneet, etteivät ihmiset huomaa eroa, -
vaikka he ahkeroisivat koko viikon kovasti sanoman eteen -
tai vain huvittelisivat ja hutaisisivat saarnan pikavauhtia.
Homman juju on se, että pastori itse huomaa eron.
Silloin on tärkeää, miksi teemme sitä, mitä teemme.
Teemmekö tätä, jotta joku huomaisi meidän tehneen kovasti töitä -
vai koska tämä on kutsumme ja ammattimme, -
jossa haluamme koko ajan tehdä asioita paremmin.
Jos joka sunnuntai vuodatat sydänveresi huopatossutehtaalle, -
se latistaa sinua takuuvarmasti.
Se vie innon puhua omalle seurakunnalle, -
etenkin jos muualla on osoitettu suosiota seisten samalle sanomalle.
Oma seurakunta on kuin koomassa, kuten Mr. Bean tuolla.
Sanoma, valmistelu ja polte olivat samoja, -
mutta vastaanotto oli täysin erilainen.
Kyselin Jumalalta, miten voisin puhua asiasta niin, -
etteivät ihmiset ajattele meidän olevan epävarmoja -
ja haluavan epävarmuuksissamme pehmeän vastaanoton.
Emme halua väärinkäsityksiä, joten jätämme asian sikseen.
Emme halua heidän ajattelevan, että valitamme tai olemme suuttuneet.
Emme myöskään halua, että ihmiset elävät mukana vain mieliksemme.
Se ei ole kestävää eikä mukavaa.
Olimme rakennuksessa, joka nykyään toimii nuoriso- ja yhteisötilana.
Tämä sali ei ollut vielä valmis. Elettiin 1990-luvun loppua.
Minulla oli unelmia, mutten tiennyt, miten toteuttaa ne.
Teistä jotkut saattavat olla samassa tilanteessa.
Teillä on unelmia, mutta ette tiedä, miten toteuttaisitte ne, -
etenkin jos kyseessä on kulttuurisidonnainen asia.
Kerran kun puhuin, kesken puheeni joku alkoi taputtaa -
minusta katsottuna oikealla salin keskiosassa.
Osaisin kertoa suunnilleen, millä tuolirivillä taputtaja istui.
Se löi ällikällä minut ja kaikki muutkin.
Se tuntui melkeinpä nololta. Pian taputtaja huomasi sen itsekin.
Se tuntui ennemmin häiriöltä eikä kannustukselta.
Menin hämmentyneenä tavaamaan muistiinpanojani.
Ihmiset kuikuilivat, kuka oikein taputti.
"Ei meillä ole tapana taputtaa."
"Hänen täytyy olla vieras, helluntailainen."
En tiennyt, kuka hän oli, joten jatkoin saarnaani.
Viiden minuutin kuluttua samasta paikasta kuului taas taputusta.
Sitten vasta muistin, -
että olin pyytänyt Jumalalta saavani paremman vastaanoton.
Olin unohtanut sen.
Usein luulemme, että Jumala vastaa rukoukseemme antamalla idean -
tai joku antaa kirjan tai hyvän opetuksen.
Meillä on putkinäkö sen suhteen, miten saamme rukousvastauksia.
Odotin Jumalalta viisautta, jotta voisin opettaa tästä, -
kunhan keksisin, miten puhua siitä. Odotin innoitusta ja ideoita.
Pietari valmistautui saarnaamaan Korneliuksen talossa.
Kaikki alkoivat puhua kielillä. Hän ei ollut päässyt edes vielä alkuun.
Kaveri alkoi taputtaa toistamiseen.
Käsitin, että Jumala toimi suvereenisti jumalanpalveluksessa.
Minun piti hypätä vain mukaan ja keksiä jotakin spontaanisti.
Sanoin: "Tämäpä ihmeellistä. Kahdet taputukset 15 minuutissa."
"Minulle ei ole ikinä taputettu tässä seurakunnassa."
"Kuka taputti?"
Se oli vaarallista, sillä taputtaja voi pahastua tai nolostua.
Ihmiset saattoivat ajatella, että olen epävarma, -
kun otin sen esiin ja kalastelin lisää taputuksia.
Taputtaja nosti kätensä.
Hän oli taputtaja.
Huomasin ensimmäisenä, ettei hän ollut valkoihoinen.
Hän oli afrikkalainen.
Hänelle taputtaminen oli tavanomaista.
Yllättäen hän taputti toistamiseen.
Ei ole mitään nolompaa kuin taputtaa yksin.
Se en ollut minä.
Pois se minusta
Sanoin: "On hienoa, että haluat taputtaa jollekin," -
"mitä täällä edessä sanotaan. Tehdäänpä sopimus."
"Tästä lähin jos joku taputtaa, en jatka puhetta," -
"ennen kuin kaikki taputtavat."
Ihmiset nauroivat hermostuneesti.
"Hauskaa, mutta voimmeko palata takaisin normaaliin..."
Juuri niin.
Tilaisuuden ilmapiiri muuttui hermostuneeksi.
Ihmiset miettivät, alkaako hän taas taputtaa, innostuuko hän liikaa, -
onko hänellä taputtajan seurakuntavirka.
Onko hänet nimitetty? Onko Paul palkannut hänet taputtamaan?
Jatkoin puhetta vielä 30 minuuttia. Hän taputti vielä kaksi kertaa.
Viimeisellä kerralla hän ei ollut ensimmäinen taputtaja.
Joku vasemmalla rohkaistui taputtamaan.
Hän tiesi, että jos hän taputtaa, hän määrää kaikkia muita.
Hän varmasti ajatteli: "Panen kaikki taputtamaan."
Kotona mietin, että se oli auttanut minua nostamaan asian esiin.
Se alkoi kuulijoista.
Monet asiat, joiden haluaa tapahtuvan seurakunnassa, -
eivät välttämättä tapahdu ensikädessä sinun kauttasi.
Täytyy antaa Jumalalle tilaa.
Intoa täynnä oleva organisoija saattaa yrittää tehdä kaiken itse.
Rohkaisen joskus odottamaan ja puhumaan Jumalalle omista toiveista
Kannattaa odottaa, miten se voisi tapahtua jollakin muulla tavalla.
Jumala haluaa rakentaa kanssanne seurakuntaa.
Hän haluaa vahvistaa Sanansa elämässäsi -
ihmeillä, merkeillä ja taputuksilla.
Toivoni on varma, sieluni ankkuri
Rauha synkimpinä hetkinä
Turvaan vain Jumalaan
Kaikki äänet julistakoot
Jumalani hallitsee
Hänen rakkautensa ei koskaan häviä
Jumalani hallitsee
Hän on Valtias
Koko elämässäni
Jokaisessa tilanteessa tiedän
Jumalani on suurempi. Hän on kaiken yläpuolella
Olen uskon kautta ottanut vastaan totuuden
Sen varassa lepään
Mitkään voimat elämässä tai kuolemassa
Eivät voi riistää minua Hänen kädestään
Kaikki äänet julistakoot
Jumalani hallitsee
Hänen rakkautensa ei koskaan häviä
Jumalani hallitsee
Hän on Valtias
Koko elämässäni
Jokaisessa tilanteessa tiedän
Jumalani on suurempi
Hän on kaiken yläpuolella
Kaiken sairauden, pelon yläpuolella
Kaiken kivun ja surun yläpuolella
Maan päällä ja taivaassa Jumalani hallitsee
Kaikkien voimien ja valtojen yläpuolella
Hänen rakkautensa on loputon
Tänään, ikuisesti Jumalani hallitsee
OLEN OIKEUDENMUKAISUUS.
OLEN VAPAUS.
OLEN TOIVO.
OLEN TULEVAISUUS.
OLEN MAHDOLLISUUS.
OLEN VALO.
OLEN USKO.
ROCKNATIONS-KONFERENSSI, 8. - 11.8.2012, BRADFORD, ENGLANTI
Suomennos: Marianne Tenetz