o
YLTÄKYLLÄINEN ELÄMÄ Ihmisoikeudet 6/6
SUURI NIMI
Nimesi kestää iäti
Suuruutesi säilyy muistoissa
Nimesi pysyy aina
Valosi on ikuinen
Armosi on ihmeellinen
Rakkautesi vallitsee aina
Niin kauan kun elän
Minä laulan, miten pelastit elämäni
Miten suuri on nimi Jeesuksen
Miten suuri on nimi
Nimesi kestää iäti
Suuruutesi säilyy muistoissa
Nimesi pysyy aina
Niin kauan kun elän
Minä laulan, miten pelastit elämäni
Miten suuri on nimi Jeesuksen
Miten suuri on nimi
Loputon rakkaus, ihmeellinen armo
Suloinen sointu, suuri nimi Jeesuksen
Jeesuksen
Loputon rakkaus, ihmeellinen armo
Suloinen sointu, suuri nimi Jeesuksen
Jeesuksen
Loputon rakkaus, ihmeellinen armo
Suloinen sointu, suuri nimi Jeesuksen
Jeesuksen
Loputon rakkaus, ihmeellinen armo
Suloinen sointu, suuri nimi Jeesuksen
Jeesuksen
Jeesus
Oi, Jeesus
Suuri nimi Jeesuksen
Oi, Jeesuksen
Suuri nimi Jeesuksen
Oi, Jeesus
On vankiloita, joissa pysytään omasta tahdosta.
Kun tuli maanjäristys ja Paavali ja Silas vapautuivat vankilasta, -
kaikkien muidenkin kahleet irtosivat.
Vartija luuli, että kaikki olivat lähteneet -
ja että hänet surmattaisiin sen takia.
Miten hän voisi selittää tapahtuneen?
Häntä saatettaisiin syyttää nukahtamisesta tai juopumisesta.
Sitten hän huomasi, että Paavali, Silas ja muut vangit -
olivat päättäneet jäädä vankilaan.
Jumala vapautti heidät, mutta he päättivät jäädä.
Jumala vapauttaa meitä vankiloista, -
mutta päätämme jäädä muiden takia.
Sitä päättää, ettei voi lähteä ilman muita.
Parhaat suhteet, tiimit, seurakunnat, liiketoimet -
ovat siellä, missä olemme vapaita lähtemään -
mutta päätämme jäädä.
Siitä on luvassa suurempi palkkio kuin omasta vapautumisesta.
Paavali jäi. Hän oli nähnyt unessa avunpyynnön.
Hän pohti, mahtoiko avunpyytäjä olla vankilassa.
Kenties Paavali oli ajatellut törmäävänsä häneen kadulla.
Maanjäristys sai hänet miettimään, että ehkä tämä olikin vankilassa.
Vartija antoi elämänsä Jeesukselle -
ja Paavali kastoi hänet ja hänen perheensä vielä sinä yönä.
Paavali oli vapaa mies, mutta hän päätti jäädä.
Joskus parhaat asiat tapahtuvat silloin, kun suostuu jäämään, -
vaikka Jumala on vapauttanut.
Vankeja ei olisi tavoitettu, jos Paavali olisi lähtenyt heti.
Haluan, että seurakuntana olemme orjia.
Vanhassa testamentissa jotkut olivat vapaaehtoisesti orjia.
Orja jäi vapaaehtoisesti isäntänsä luo.
Hän oli kiitollinen vapaudestaan, mutta halusi kuitenkin jäädä.
Tapasimme laulaa: "Lävistä korvalehteni, Herra."
Vanhassa testamentissa neuvottiin lävistämään orjan korvalehti.
Korvalehti painettiin ovea vasten ja lävistettiin naskalilla.
Lävistys tarkoitti, -
että henkilö oli ollut orja ja hänet oli vapautettu, -
mutta hän valitsi vapauden, koska hän rakasti isäntäänsä.
Mekin voimme kantaa samanlaista merkkiä, -
joka ilmaisee, että olisimme vapaita lähtemään -
tai vaihtamaan kadun toiselle puolelle.
Olemme vapaita tietyistä ongelmista ja taisteluista.
Ne eivät ole ongelmia meille, -
mutta tiedämme, että jotkut kärsivät niistä -
meidänkin paikkakunnallamme.
Niinpä jään vapaaehtoisesti ja oma-aloitteisesti.
Ne, jotka ovat päättäneet jäädä, ovat parhaimpia auttajia.
Siitä saa vapauden, joka on parempi kuin vapaus, -
jonka saa juoksemalla pakoon heti tilaisuuden tullen.
Kristus tuli vapauttamaan vankeja.
Siirrytään seuraavaan ihmisoikeuteen.
Katsotaan kuvanauha.
Ihmisoikeuksia on 30. Emme ehdi käydä läpi kaikkia.
Ette jaksaisi kahlata kaikkia kohtia läpi.
Jos mielenkiintonne on herännyt, opetussarja on ollut hyödyllinen.
Monista kohdista olisi paljon puhumista, -
mutta niistä löydätte tietoa itsekin.
Tämä on ihmisoikeusjulistuksen 17. kohta.
En tiennyt sen olevan ihmisoikeus, ennen kuin aloin ajatella asiaa.
IHMISOIKEUS NRO 17: OIKEUS OMISTAA
Ihmisoikeutesi on omistaa.
Maailman ihmisistä valtaosalla ei ole oikeutta omistaa.
Lännessä sitä on vaikea käsittää.
Länsimaalaiset ovat vähemmistönä maailmassa.
Paavali sanoi: "Rikkaiden on autettava köyhiä."
Hän puhui sen maan köyhille.
He olivat rikkaita verrattuna köyhimpiin muissa maissa.
Me olemme verrattain rikkaita maailmassa.
Emme tiedä, miksi tuo kohta mainitaan, -
ennen kuin matkustamme vieraissa maissa, -
jossa ihmisillä ei ole mitään -
ja jossa selviytymisen edellytykset täytyy jakaa toisen kanssa.
Siellä asioita on niin niukasti, -
että joutuu jakamaan tilan, vuoteen, ruoan, -
veden, rahat ja vaatteet.
Muistan, kun vuosia sitten toimme pastoreita Afrikasta -
opistomme kurssille, joka kesti vuoden.
Toimme 12 - 15 afrikkalaispastoria.
He eivät olleet koskaan käyneet kotikylänsä ulkopuolella.
En tiedä, tiedettiinkö sitä.
Yhtäkkiä he olivat lentokoneessa matkalla vieraaseen maahan.
Se oli heille valtava kulttuurisokki.
He olivat ensimmäiset kolme kuukautta täysin sokissa.
Sain kuulla jatkuvasti siitä, miten sokissa he olivat.
Emme ymmärtäneet sitä, koska emme olleet heidän saappaissaan.
Heistä yksi juoksi opiston keittolaan.
Hän tarttui emäntään paniikin vallassa.
Hän sanoi vapisten: -
"Lautanen pyörii itsekseen kaapissa."
Hän ei ollut nähnyt aiemmin mikroaaltouunia.
Kun tajuaa, -
että sellaisilla asioilla on sellainen vaikutus johonkuhun, -
sitä alkaa ymmärtää, että normaalina pitämämme asiat -
voivat tuntua jostakusta oudolta.
Se auttoi meitä löytämään saman kielen -
ja ymmärtämään jotakuta, jolla ei ollut mitään.
Lainasimme heille autoja.
Annoimme heille omat makuuhuoneet.
Annoimme heille vaatteita ja kenkiä, koska heidän oli kylmä.
Annoimme heille ihan yksinkertaisia perustarvikkeita, -
kuten hygieniatarvikkeet, vuoteen ja vuodevaatteet.
He saivat ihan oman tuolin. Ei tarvinnut istua lattialla.
He saivat oman kupin, jonka he voivat ottaa kaapista.
He saivat juoksevaa vettä hanasta.
Ei tarvinnut kävellä kilometrejä veden haussa.
Kuukausien ajan he olivat aivan sokissa.
He saivat suurta iloa aivan tavallisista asioista.
Se sai meidät näkemään, miten siunattuja olemme.
Se ei ole ylimielistä eikä itsekeskeistä, -
mutta se saa meidät antamaan omastamme.
Emme voi kieltäytyä auttamasta muita.
Olemme etuoikeutetussa asemassa, joten meidän on autettava muita.
Auttamatta jättäminen on vastoin luovaa DNA:tamme.
Meidät on luotu jakamaan muillekin siunauksistamme.
Annoimme pastoreille autot ja vakuutukset.
Rohkaisimme heitä ajamaan. He eivät ajaneet.
Kysyimme: "Miksi te kävelitte? Miksi ette ajaneet?"
He sanoivat: "Emme tienneet, saammeko ajaa autolla" -
"vai joudummeko vaikeuksiin, jos ajamme."
Heidän kylissään tavattiin sanoa: -
"Mustalle polkupyörä, valkoiselle neliveto."
Kysyimme, mitä he tarkoittivat.
Olimme vieneet heidän alueelleen Afrikkaan kolme nelivetoautoa.
Halusimme auttaa evankelioinnissa syrjäseuduilla.
Ilmeisesti nelivetoja saivat ajaa vain valkoihoiset -
tai mustat silloin, kun he toimivat valkoihoisen kuljettajina.
Annoimme pastoreille avaimet ja auton.
He pelkäsivät joutuvansa vaikeuksiin, jos he ajaisivat.
He pelkäsivät vioittavansa autoa tai eksyvänsä.
He pelkäsivät omistamisen vastuuta.
Omistaminen on perusihmisoikeus.
Omistamisessa on jotakin syvästi ihmismäistä.
Omistamisessa on jotakin hyvin hengellistä -
ja jumalallista.
Omien asioiden omistaminen on ihmisoikeus.
Niiden ei tarvitse olla isoja, määrältään runsaita tai kalliita.
Ihmisoikeutesi on omistaa.
Muistan tapauksen kokouksesta, jossa oli tuhansia ihmisiä.
Asetimme afrikkalaispastorit istumaan riviin lavalle.
Toimme jokaisen eteen vesiastian.
Me, tämän maan valkoiset johtajat, halusimme pestä heidän jalkansa.
Kumarruimme heidän eteensä.
Heistä kukaan ei olisi antanut meidän pestä heidän jalkojaan.
Kun he tajusivat, mitä oli meneillään, -
he riuhtaisivat jalkansa vadista ja ponkaisivat ylös tuolista.
He itkeä nyyhkyttivät.
Ei kukaan, ei etenkään valkoinen, ollut palvellut heitä koskaan.
Valkoinen halusi antaa arvokkuutta ja rakkautta -
ja palvella heitä nöyrästi pesemällä heidän jalkansa.
Muistan valkoiset kädet mustilla jaloilla.
Valkoisen miehen ranteessa oleva kello -
oli heille kuukausien tai vuosien palkan arvoinen.
Vastakohtaisuus oli valtava.
Valkoiset olivat polvillaan palvelemassa.
En ikinä unohda sitä.
En ikinä unohda sitä, miten rakkaus ja palvelu vaikuttivat heihin.
Kerran olin päivällisellä siirtomaa-ajan lähetysasemalla.
Lähetit soittivat kelloa, -
kun he halusivat mustien tuovan pöytään seuraavan kattauksen.
Tiedän, että se on ollut tapana menneinä vuosina.
Kun afrikkalaispastorit palasivat kotimaahansa, -
meille sanottiin, että olimme pilanneet heidät.
Nyt he tiesivät, millaista oli omistaa asioita.
Lähetit sanoivat: "Jos tekee mustasta rikkaan, hän lähtee."
Sanoimme: "Pitäkää heitä vapaina heti alusta alkaen."
"Älkää pitäkö heitä vankeina. Vapauttakaa ja varustakaa heitä."
"Antakaa heille omistajuutta ja kumppanuutta."
Sillä tavalla me voimme aidosti palvella heitä, -
sillä paikalliset ovat avain maan evankelioinnissa.
Valkoinen mies toi evankeliumin, mutta ei siirtynyt pois tieltä.
Hänestä tuli maanomistaja ja palveltava. Tapasin lapsia, -
jotka olivat riippuvaisia läheteistä 3. ja 4. sukupolvessa.
He saivat läheteiltä identiteetin, ruoan ja asunnon.
Puhuin tuhannelle pastorille Sambian syrjäseudulla.
Olin huomannut, että he kutsuvat minua bwanaksi.
Bwana tarkoittaa isäntämiestä.
Se osoittaa alistumista.
Puhuin tuhansille pastoreille.
En tiennyt, mikä oli korrektia ja mikä ei.
En ymmärtänyt asioita, jotka liittyivät siirtomaa-aikaan.
Jumala voi käyttää joskus niitä, jotka eivät tiedä.
Jos olisin tiennyt, ehkä olisin alkanut pelätä.
Saarnani otsikko oli: "Sano minua Pauliksi, älä bwanaksi"
Sanoin: "Bwanan ajat ovat ohi."
"Te olette nyt bwanoja."
Muistan, miten he taputtivat, hurrasivat, itkivät -
ja antoivat toisilleen ylävitosia.
Olisi parempi, jos joku lähetti olisi puhunut siitä.
Valkoinen mies puhui asioista, -
jotka väistämättä johtaisivat vallan menettämiseen.
Muistelin näitä asioita, -
kun ajattelin oikeutta omistaa.
Muistin hetket, jotka vietin Sambiassa.
Muistan heidän kasvonsa ja vapautuneen olonsa.
Muistan heidän vapautumisensa, vapautensa -
ja ihmisoikeuden itsensä omistamiseen -
ja omaan identiteettiin.
Muistan heidän kasvonsa ja kyyneleensä.
Muistelin sitä.
Pyhä Henki sanoi minulle jotakin omintakeista.
Hän sanoi: "Paul, olet auttanut monia ihmisiä. Kiitos."
Se salpasi henkeni.
En muista Jumalan koskaan ennen kiittäneen minua.
Se oli hätkähdyttävää.
Mikä minä olen, että Sinä kiittäisit minua?
On etuoikeus palvella ja auttaa ihmisiä.
En tiedä, mihin he päätyivät.
Sinä päivänä murtui linnake, joka oli sitonut sukupolvien ajan -
ja saanut heidät pitämään itseään toissijaisina.
He ajattelivat, ettei heillä ollut oikeutta omistaa.
Muistan päivän, jolloin olin lähdössä sieltä.
Sanoin eräälle nuorelle pastorille: -
"Minulla on huomenna pitkä ajomatka edessä."
"Haluan sinut kuskiksi nelivetoon."
Hän yritti kieltäytyä.
Sanoin: "Me maksoimme niistä nelivedoista."
Lupasin ilmoittaa läheteille, että pastori vie minut.
Halusin viettää hänen kanssaan aikaa pitkällä ajomatkalla.
Seuraavana päivänä hänellä oli iso virne naamalla, -
kun hän istui nelivedon rattiin.
Kun pääsimme pois vanhojen lähettien silmien alta, -
hän alkoi nauraa tapahtuneelle.
Sanoin: "Kunpa olisin voinut ottaa heidät kaikki mukaan matkalle."
He olisivat saaneet ajaa vuorollaan.
Tie ei ollut vaarallinen. Olisi saanut vain ajaa ja nauttia.
Olisin halunnut ottaa kaikki nelivedon kyytiin.
Sitä ei ikinä tiedä, mikä vaikutus teoilla on.
Ei tiedä, minne siemen menee, mutta Jumala tietää sen.
MENKÄÄ KAIKKEEN MAAILMAAN
TEHKÄÄ KAIKISTA KANSOISTA OPETUSLAPSIA
USKOSSA KASVAMASSA
ELÄMÄÄ JAKAMASSA
HUOMISPÄIVÄN JOHTAJIA VOIMAANNUTTAMASSA
TIIMIÄ JA SEURAKUNTAA RAKENTAMASSA
TOIVOA ANTAMASSA
KASVUYMPÄRISTÖ
STRONGER-KONFERENSSI 24.-26.3.2011
KERRAN VUODESSA
NAISTEN LIIKE KOKOONTUU
YHTEISEN TARKOITUKSEN ÄÄRELLE
OSOITTAMAAN RAKKAUTTA RIKKINÄISELLE MAAILMALLE
Naisen sydämessä on jotakin ainutlaatuista.
Jumala loi naisen erilaiseksi mieheen verrattuna.
Kun Jumala saa vallata sydämesi, kykysi tavoittaa ihmisiä on valtava
CHERISH-NAISTENKONFERENSSIT: 30.5. - 1.6. JA 2. - 4.6.2011
LISÄTIETOJA JA ILMOITTAUTUMINEN KONFERENSSIN KOTISIVUILLA
Suomennos: Marianne Tenetz