o
YLTÄKYLLÄINEN ELÄMÄ En ole isäni kaltainen 4/4
Haluan nähdä silmilläsi. Haluan tuntea laillasi
Haluan rakastaa tätä maailmaa tavallasi
Syvennä rakkauttani. Vahvista sydäntäni
Menen puolestasi. Lähetä minut
Voimasi on voimaani nyt
Rakkautesi on nyt minunkin rakkauttani
Sydämeni lyö sydämesi tahtiin
Nyt en enää elä minä
Lausun rohkeasti rukouksen
Suo minulle tämä
Haluan nähdä silmilläsi. Haluan tuntea laillasi
Haluan rakastaa tätä maailmaa tavallasi
Syvennä rakkauttani. Vahvista sydäntäni
Menen puolestasi. Lähetä minut
Menen voimassasi
Rakkaudestasi, Sanastasi elän ja hengitän
Totuus sydämessäni, vapautesi
Tarvitsen vain enemmän Sinua
Lausun rohkeasti rukouksen
Suo minulle tämä
Haluan nähdä silmilläsi. Haluan tuntea laillasi
Haluan rakastaa tätä maailmaa tavallasi
Syvennä rakkauttani. Vahvista sydäntäni
Menen puolestasi. Lähetä minut
Lähetä minut
Voimasi on voimaani nyt
Rakkautesi on nyt minunkin rakkauttani
Haluan nähdä silmilläsi. Haluan tuntea laillasi
Haluan rakastaa tätä maailmaa tavallasi
EN OLE ISÄNI KALTAINEN
Olen tavannut isäni vain muutaman kerran 34 vuoden aikana.
Hän on käynyt luonamme koko aikana ehkä kahdesti.
Näin hänet kerran noin kymmenen vuotta sitten.
En ollut nähnyt häntä 20 vuoteen. Olin toimistossani tässä lähellä.
Pöydälleni tuotiin lappu, jossa luki "Isäsi on täällä."
Puhuin puhelimessa. En uskonut sitä, joten varmistin asian.
Sanoin, ettei isä tiedä, missä asun tai käyn töissä.
Sihteeri sanoi: "Ulkona on mies, joka sanoo olevansa isäsi."
Kävelin aulaan. Näin isäni. Olin ihan shokissa.
Hän katseli ympärilleen. En tiennyt, mitä sanoa.
Sanoin: "Hei, isä. Mitä sinä täällä teet?"
Hän oli jakeluautonkuljettaja. Hän oli vienyt paketteja naapuritaloon.
Nähdessään rakennuksemme hän oli päättänyt tulla käymään.
Se oli todella outoa!
Olin rukoillut hänen puolestaan tavallista enemmän, -
vaikka en tiennyt, miksi.
Emme olleet missään tekemisissä.
Myöhemmin ymmärsin, että Jumala järjesti hänen jakelureittinsä.
Vein hänet nopeasti toimistohuoneeseeni.
Tuntui oudolta opastaa hänet toimistooni.
Ensimmäistä kertaa elämässäni ohjasin isää. Se tuntui oudolta.
Minä pelkäsin häntä. Pyysin toimistosihteeriä tuomaan kahvia.
Hän sanoi: "Jaahas, sitä ollaan pomomiehiä."
Yritin selvittää tilannetta.
Isä sanoi: "Sinulle tarjoillaan kahvia käskystä. Pomo sinä olet."
Yritin niellä hänen kommettinsa.
Hän katsoi kirjoja hyllyssäni ja kysyi: "Oletko lukenut noita?"
Vastasin lukeneeni ne kaikki.
Hän sanoi: "Älä. Ovatko ne oikeita kirjoja? Et lukenut lapsena."
Vastasin: "Olen muuttunut ja rakastan nyt lukemista."
Päätin yrittää tehdä siitä isä-poika-hetken.
Tiesin, että siitä tulisi kiusallista molemmille.
Halusin yrittää saada häneen yhteyden.
Olin tuolloin noin 40-vuotias.
Minulla oli yksi lapsuuden muisto.
Kysyin: "Muistatko, kun otit minut kerran kuorma-auton kyytiin?"
Isä ajoi kuorma-autoa. Hän oli töissä myös hiilikaivoksilla.
Yövyimme Banbury- nimisellä paikkakunnalla.
Hän opetti paikkakunnan nimeen liittyvän lastenlorun.
En tiedä, miksi se tuli mieleeni.
Isä näki, että yritin. Se oli vaikeaa.
Halusin yrittää. En tiennyt, saisinko koskaan uutta tilaisuutta.
Pohdin, olisiko siitä apua Jumalalle.
Tekisikö isälle hyvää huomata, etten ollut hänelle katkera?
Välillämme ei ollut yhteyttä. Minun piti keksiä jotakin.
Hän kertoi kömpelösti jotakin matkastamme. Sitten hän lähti.
Olin poissa tolaltani. Soitin Glendalle ja muutamalle muulle.
Sanoin: "Isä ilmestyi tänne. Emme ole nähneet 20 vuoteen."
Eräs vanhempi veli seurakunnastamme ehdotti, -
että kirjoittaisin isälle kiitoskirjeen.
Vastasin: "Kuinka voisin kirjoittaa kirjeen? Eihän meillä edes puhuta."
Hän sanoi heittäneensä vain ajatuksen.
Kirjoitin isälleni. Tuo kirje on kirjassani.
Lähetin kirjeen. En kuullut mitään viikkoihin.
Kirjoitin: "Kiitos, isä, että kävit luonani."
"Oli mukava muistella lapsuutta. "
"Tule joskus käymään. Tyttäremme haluaisivat tutustua sinuun."
"Tee niin kuin tahdot. Kiitos vielä. Rakkaudella poikasi Paul."
Viikkojen päästä äiti soitti minulle yllättäen.
Hän sanoi: "Isäsi ja minä haluaisimme tulla kylään."
Ajattelin: "Voi tavaton. Mistä tämä ruuhka yhtäkkiä?"
He tulivat seuraavana lauantaina.
Meitä kaikkia jännitti. Tilanne oli outo ja hämmentävä.
He viipyivät kolme tuntia ja joivat teetä kanssamme.
Lapseni parveilivat hänen ympärillään sohvalla.
Kuva on syöpynyt mieleeni ikuisiksi ajoiksi.
Tuntui siltä, että isä aivan kuin suli Jumalan armon alla.
Lasteni rakkaus häntä kohtaan murensi isääni sisäisesti.
He esittelivät hänelle tavaroitaan ja huoneitaan.
Ajattelin: "Jumala, vaikka tämä jäisi tähän, kiitän Sinua silti."
He alkoivat tehdä lähtöä.
Äiti kuiskasi korvaani: "Saimme kirjeesi ja siksi me tulimme."
Sanoin: "Hienoa. Tosi kiva, että kävitte."
Käännyin...
Halusin kiittää isääni siitä, että he olivat tulleet.
Olin laittamassa kättäni hänen olkapäälleen.
Hän kääntyi ympäri, ojensi kätensä ja sanoi: -
"En ole ollut hyvä isä, vai mitä?"
Olisin halunnut sanoa: "Ei se mitään, isä."
"Minusta tuli kunnon ihminen. Muksuni ovat kunnollisia."
"En ole katkera. Teit parhaasi."
"En ole sinä. Älä kanna syyllisyyttä. Kaikki on hyvin."
Olisin halunnut sanoa niin paljon, -
mutta hän irrotti kätensä ja lähti kiireellä.
Jokaisella pojalla on isähaava.
Minä kannoin haavaa tuohon päivään asti, 20 vuotta.
Tajusin, että se jää tuohon käden- ojennukseen. Hän ei pysty parempaan
Se ei riitä. Ansaitsemme enemmän, mutta emme välttämättä saa enempää.
Se on ainoa lääke vammaani.
Kun hän oli lähtenyt, kaipasin yhä isää, joka elämästäni puuttui.
Annoin kipuni Jumalalle.
Joskus, kuten nyt, Jumala laskee isänkaipuun takaisin, -
jotten unohtaisi, että miljoonilla miehillä on yhä tuo kipu, -
mutta heillä ei ole Jumalaa, jolle antaisivat kipunsa.
Tuota kipua ei jaksa kantaa, paitsi ehkä hetkittäin, -
jolloin se toimii muistutuksena siitä, että tehtävämme on auttaa.
Se muistuttaa, että tarinamme kuuluu myös muille.
Pääsemme yli Karitsan veren avulla ja toistemme tuella.
Isä lähti.
Muutamien viikkojen kuluttua puhelin soi jälleen.
Äiti soitti. Hän sanoi: "Haluamme tulla kirkkoon. "
Voi tavatonta. En kestä sitä, että isä tulee kirkkoon.
Äiti sanoi, että he tulisivat seuraavalla viikolla.
Se olisi painajaiseni.
Aina kun olin sanonut mielipiteeni, isäni oli sanonut: "Suu kiinni."
Pahin painajaiseni olisi se, että isä kuuntelee saarnani.
Seuraavana sunnuntaina kuulijakunnassa olivat äiti, isä, -
kaksi siskoani puolisoidensa ja lastensa kanssa.
Pelkäsin niin, että hävettää.
Vaimoni oli niin hämillään, että hän joi kahvinsa mustana.
He istuivat minusta katsoen oikealla.
En katsonut koko aamuna lainkaan oikealle.
Kesken saarnaani kuulin isän äänen.
Hän kommentoi saarnaani edessään istuvalle naiselle.
Kokous päättyi. Äiti tuli lavalle, halasi minua ja sanoi: -
"Poika, olemme niin ylpeitä sinusta."
Kysyin: "Missä isä on? Päästitkö hänet irti väkijoukkoon?"
Tähyilin äidin olkapäiden yli ja etsin isää väkijoukosta.
Äiti sanoi: "Hän on tuolla."
Siellä hän oli.
Hän kätteli seurakuntalaisia.
Myöhemmin kysyin, mitä hän oli sanonut.
Hän oli sanonut: "Poika on meidän lahjamme tälle seurakunnalle."
Älä vitsaile.
Hän oli hylännyt minut. Nyt hän otti kaiken kunnian itselleen.
Sitten he lähtivät.
En ole nähnyt heitä sen jälkeen, kymmeneen vuoteen.
Kuka tietää, mistä tuossa tilanteessa oli kyse -
ja mitä Jumala tuolloin teki.
Kiitin Jumalaa siitä, vaikken tiedä, mitä se oli.
Elämässäsi voi olla samanlaisia satunnaisia hetkiä isäsi kanssa.
Ota ne sellaisena kuin ne tulevat. Et tiedä, mitä Jumala on tekemässä.
Otin riskin, kun kirjoitin kirjan.
Haluan auttaa ihmisiä, vaikka isäni vihaisi minua tämän jälkeen.
Selvisin siitä, että isä hylkäsi minut.
En halua kontolleni sitä, että jätän auttamatta miehiä, -
joiden pitää sanoa: "En ole isäni kaltainen."
Noustaan ylös. Meidän täytyy lopettaa.
Rukoillaan.
Tee sydämessäsi tämä päätös.
Sinun ei tarvitse nostaa kättäsi.
Nouse sydämessäsi uhmaamaan ja sano: "En ole isäni kaltainen."
Tiedät tarvitsevasi sitä. Isä, auta meitä. Olet isämme.
Olemme Sinun kaltaisiasi, mutta emme ole isämme kaltaisia.
Meidän ja miljoonien katsojien täytyy päättää, -
että päästämme irti isästämme. Annamme hänelle anteeksi.
Menemme eteenpäin. Emme ole isämme kaltaisia.
Nyt on minun vuoroni ja aikani. Elämäni on uusi luku.
Olen uutta sukua ja sukupolvea. Mennyt on poissa. Uusi on tullut.
Lapsillani ja lasteni lapsilla perintönä on isä, -
joka rakastaa Jumalaa ja vaeltaa Jumalan kanssa.
Tämä on uusi päivä miljoonille miehille maailmassa.
Alkakoon se tässä, -
niin että tuhannet sanovat: "En ole isäni kaltainen."
Olkoon se suurin lahjamme tuleville sukupolville.
Herra, anna meille voimaa ja rohkeutta valintoihin.
Rukoilen, että se ei jätä meitä rauhaan, -
ennen kuin olemme korjanneet sen.
Kiitos, Jeesus.
Kiitos näistä rohkeista veljistä, kunnian miehistä, -
Jumalan miehistä. Haluamme korjata asian.
Kiitos, Herra.
Päästä irti.
Anna hänen mennä.
Tilanne ei tästä parane. Sinun täytyy jatkaa matkaa.
Et ole isäsi kaltainen.
SELVÄSTI
Valtaa elämäni
Kuluta minut tulella
Ota haltuusi koko sieluni
Polta kaikki se, mikä estää
minua näkemästä Sinua
Selvästi
Ota elämäni
Käytä sitä nyt
Kirkasta Jeesuksen nimeä
Tulkoon valtakuntasi sydämeeni
Jotta maailma näkisi Poikasi
Selvästi
Jotta maailma näkisi Jeesuksen Kristuksen minussa
Selvästi
Ota elämäni
Käytä sitä nyt
Kirkasta Jeesuksen nimeä
Tulkoon valtakuntasi sydämeeni
Jotta maailma näkisi Poikasi
Selvästi
Jotta maailma näkisi Jeesuksen Kristuksen minussa
Selvästi
Jotta maailma näkisi Jeesuksen elävän minussa
Jotta maailma luottaisi Hänen ikuiseen rakkauteensa
ROCKNATIONS-TYÖN 10-VUOTISJUHLA
NUORTA SUKUPOLVEA KASVATTAMASSA
ERIKOISVIERAANA PARACHUTE BAND
ISÄNTÄNÄ STEVE GAMBILL
Name above all Names on ALM:n uusi ylistyslevy.
Jumala, olet suuri
Jumalani hallitsee. Hänen rakkautensa ei koskaan petä
Studiolevy sisältää ylistystä ja rakkauslauluja Jumalalle.
Olet tosi ensirakkauteni
Levyllä on kymmenen uskontäyteistä voittolaulua.
Nimi ylitse muiden nimien
Levyä voi tilata TV7-kaupasta.
ABUNDANT LIFE CHURCH -VERKOSTO
Liity seurakuntamme verkostoon.
Haluamme koota yhteen kaikki, -
jotka haluavat rakentaa tässä ajassa kiinni olevia seurakuntia.
Haluamme auttaa, tukea ja varustaa seurakuntia.
Haluamme tavoittaa samanmielisiä johtajia kautta maailman.
Haluamme kehittää lapsityötä, -
perhetyötä -
ja nuorisotyötä.
Tahdomme varustaa vapaaehtois- työntekijöitä ja johtajia.
Haluamme rakentaa Jumalan huonetta.
Haluamme auttaa luomaan jumalallisia yhteyksiä muihin, -
jotka rakentavat 2000-luvun seurakuntaa.
Etsimme tehokkaita vaikuttamis- tapoja toinen toistamme tukien.
Haluamme valaa uskoa -
ja auttaa rakentamaan paikallisia seurakuntia.
Mikäli tämä ohjelma kosketti sinua ja haluat tukea ohjelmien käännös- ja tekstitystyötä soita tukinumeroomme 0600-10077 (9,85 euroa + pvm) Nordea: 111230-342789 viite: 7744 OKH 1376A
Suomennos: Marianne Tenetz