o 1.1
ÜLEKÜLLUSLIK ELU Ma ei ole nagu mu isa 4/4
Tahan näha läbi Sinu silmade Tahan tunda Sinu moodi
Tahan armastada seda maailma sinu viisil
Süvenda mu armastust Kinnita mu südant
Lähen Sinu eest Läkita mind
Sinu vägi on nüüd minu vägi
Sinu armastus on nüüd minu armastus
Minu süda lööb koos Sinu südamega
Nüüd enam ei ela mina
Ütlen julgelt välja palve
Luba mulle see
Tahan näha läbi Sinu silmade Tahan tunda Sinu moodi
Tahan armastada seda maailma sinu viisil
Süvenda mu armastust Kinnita mu südant
Lähen Sinu eest Läkita mind
Lähen Sinu jõus
Sinu armastuses, Sinu sõnas Elan ja hingan
Sinu tõde mu südames Sinu vabadus
Vajan vaid rohkem Sind
Ütlen julgelt välja palve
Luba mulle see
Tahan näha läbi Sinu silmade Tahan tunda Sinu moodi
Tahan armastada seda maailma sinu viisil
Süvenda mu armastust Kinnita mu südant
Lähen Sinu eest Läkita mind
Sinu vägi on nüüd minu vägi
Sinu armastus on nüüd minu armastus
Tahan näha läbi Sinu silmade Tahan tunda Sinu moodi
Tahan armastada seda maailma sinu viisil
MA EI OLE NAGU MU ISA
34 aasta jooksul olen kohanud oma isa vaid mõned korrad.
Terve selle aja jooksul ta on külastanud meie kodu vist kaks korda.
Nägin teda kord umbes kümme aaastat tagasi.
Ma polnud näinud teda 20 aastat. Olin oma kontoris siin lähedal.
Mu lauale toodi paber, millel oli kirjas: "Su isa on siin."
Rääkisin telefoniga. Ma ei uskunud seda ja küsisin üle.
Ütlesin, et isa ei tea, kus ma elan või töötan.
Kirjapidaja ütles: "Väljas on mees, kes ütleb, et ta on su isa."
Kõndisin fuajeesse. Nägin oma isa. Olin täiesti shokis.
Ta vaatas ringi. Ma ei teadnud, mida öelda.
Ütlesin: "Hei, Isa, Mis sa siin teed?"
Ta töötas kättetoimetajana. Ta oli viinud pakke naabermajja.
Kui ta nägi meie ehitust, ta mõtles läbi hüpata.
See oli nii veider!
Olin palvetanud tema eest rohkem kui tavaliselt,
kuigi ma ei teadnud miks.
Me ei käinud absoluutselt läbi.
Hiljem mõistsin, et Jumal korraldas tema kohaletoimetamis-marsruudi nii.
Viisin ta kiiresti oma kontorisse.
Tundus veider juhatada teda oma kontorisse.
Esimest korda oma elus ma juhendasin oma isa. See oli imelik.
Ma kartsin teda. Palusin kirjapidajal tuua kohvi.
Ta ütles: "Sa oled nagu mingi boss."
Püüdsin olukorda selgitada.
Isa ütles: "Sulle tuuakse kohvi käsust. Sa oled boss."
Püüdsin ta kommentaarid alla neelata.
Ta vaatas raamatuid mu riiulis ja küsis: "Kas oled neid lugenud ka?"
Ütlesin, et olen need kõik läbi lugenud.
Ta ütles: "Ära jama, kas need on päris raamatud? Väiksena sa ei lugenud."
Vastasin: "Olen muutunud ja nüüd armastan lugeda."
Otsustasin teha sellest isa-poja-hetke.
Teadsin, et see saab olema väga ebamugav mõlema jaoks.
Püüdsin temaga kontakti luua.
Olin siis 40-aastane.
Mul tuli meelde üks lapsepõlvemälestus.
Küsisin: "Kas mäletad kui võtsid mind kord oma veoauto peale?"
Mu isa oli veoautojuht. Ta töötas ka söekaevanduses.
Ööbisime Banbury-nimelises kohas.
Ta õpetas mulle lastesalmi, mis oli seoses kohanimega.
Ma ei tea, miks see tuli mulle meelde.
Isa nägi, et ma püüdsin. See oli raske.
Tahtsin püüda. Ma ei teadnud, kas kunagi enam saan uut võimalust.
Mõtlesin, kas sellest on kasu Jumalale.
Kas isa jaoks on hea märgata, et ma ei ole ta peale kibestunud?
Meie vahel polnud kontakti. Ma pidin midagi välja mõtlema.
Ta rääkis kohmakalt midagi meie reisist. Siis ta lahkus.
Olin endast väljas. Helistasin Glendale ja veel paarile inimesele.
Ütlesin: "Mu isa ilmus siia. Ma pole näinud teda 20 aastat."
Üks vanem vend meie kogudusest tegi ettepaneku,
et kirjutaksin oma isale tänukirja.
Vastasin: "Kuidas ma saan kirja kirjutada? Meil isegi ei räägita."
Ta ütles, et andis mulle lihtsalt mõtte.
Kirjutasin oma isale. See kiri on mu raamatus ka.
Saatsin kirja ära. Mitu nädalat ma ei saanud vastust.
Kirjutasin: "Aitäh, Isa, et tulid mulle külla.
Oli tore jagada lapsepõlvemälestusi.
Tule meile külla millalgi. Meie tütred tahaksid sinuga tuttavaks
saada. Tee nagu tahad. Aitäh veelkord. Armastusega, su poeg, Paul."
Mitu nädalat hiljem mu ema helistas.
Ta ütles: "Su isa ja mina tahaksime teile külla tulla."
Mõtlesin: "Oh, Issand. 20 aastat mitte midagi ja järsku kõik korraga."
Nad tulid järgmisel laupäeval.
Me kõik olime põnevil. Olukord oli veider ja hämmastav.
Nad viibisid kolm tundi ja jõid teed koos meiega.
Mu lapsed ümbritsesid isa diivanil.
See pilt on jäänud mulle meelde alatiseks.
Tundus, nagu Isa sulaks Jumala halastuse all.
Mu laste armastus tema vastu lammutas mu isa sisemiselt.
Nad näitasid talle oma asju ja tube.
Mõtlesin: "Jumal, kui see jääb ainsaks korraks, olen siiski tänulik."
Nad hakkasid minekut tegema.
Ema sosistas mu kõrva: "Saime su kirja ja sellepärast tulimegi."
Ütlesin: "Tore. Tõesti lahe, et tulite."
Pöörasin ringi...
Tahtsin tänada oma isa selle eest, et nad olid tulnud.
Olin panemas oma kätt tema õla peale.
Ta pööras ringi, ulatas oma käe ja ütles:
"Ma ei ole olnud hea isa, eks?"
Oleksin tahtnud öelda: "Sellest pole midagi, isa.
Minust sai hea inimene. Mu lapsed on korralikud.
Ma ei ole kibestunud. Andsid endast parima.
Ma ei ole sina. Ära kanna endas süütunnet. Kõik on hästi."
Ma oleksin tahtnud öelda nii palju,
aga ta lasi oma käe lahti ja läks kiiruga ära.
Igal pojal on isahaav.
Mina kandsin oma haava kuni selle päevani, 20 aastat.
Mõistsin, et see piirdub selle käeulatusega. Ta ei suuda rohkemat.
Sellest ei piisa. Oleme väärt rohkemat, aga ei pruugi seda saada.
See oli ainus rohi mu haava jaoks.
Kui ta oli läinud, igatsesin ikka veel isa, keda mu elus polnud.
Andsin oma valu Jumalale.
Sellistel hetkedel, nagu praegu, annab Jumal selle isaigatsuse
tagasi, et ma ei unustaks, et miljonitel meestel on see valu,
aga neil pole Jumalat, kellele see üle anda.
Seda valu on võimatu kanda, välja arvatud neil hetkedel,
kui see tuletab meile meelde, et meie ülesanne on aidata.
See tuletab meile meelde, et meie lugu kuulub ka teistele.
Saame üle Talle vere kaudu ja teiste toetuse abil.
Isa läks ära.
Mõned nädalad hiljem telefon helises jälle.
Ema helistas. Ta ütles: "Me tahame tulla kogudusse."
Oh, Issake. Ma ei ela üle, kui mu isa tuleb kogudusse.
Mu ema ütles, et nad tulevad jägmisel nädalal.
See tundus kui õudusunenägu.
Väiksena iga kord, kui avaldasin oma arvamust, isa ütles: "Suu kinni."
Mu kõige hullem luupainaja oli, et isa kuulab mu jutlust.
Järgmisel pühapäeval tulid mind kuulama ema, isa,
mu kaks õde koos oma abikaasade ja lastega.
Kartsin nii palju, et piinlik oli.
Mu naine oli nii segaduses, et ta jõi oma kohvi mustalt.
Nad istusid minust paremal pool.
Sel hommikul ma ei vaadanud kordagi paremale.
Keset jutlust ma kuulsin oma isa häält.
Ta kommenteeris mu jutlust enda ees istuvale naisele.
Koosolek lõppes. Ema tuli lava peale, kallistas mind ja ütles:
"Poeg, me oleme su üle nii uhked."
Küsisin: "Kus isa on? Kas lasid ta lahti rahvahulka?"
Piilusin üle ema õlgade ja püüdsin leida isa väehulgast.
Ema ütles: "Ta on seal."
Seal ta oli.
Ta surus koguduseliikmete käsi.
Hiljem küsisin, mis ta oli öelnud.
Ta oli öelnud: "See poeg on meie kingitus sellele kogudusele."
Teed nalja.
Ta hülgas mind. Nüüd ta võttis kõik au endale.
Siis nad lahkusid.
Pole näinud neid pärast seda kümme aastat.
Kes teab, milleks see oli ja mis Jumal siis tegi.
Tänasin Jumalat selle eest, kuigi ma ei tea, mis see oli.
Su elus võib olla samasuguseid juhuslikke hetki oma isaga.
Võta need vastu sellistena. Sa ei tea, mis Jumal on tegemas.
Võtsin riski, kui kirjutasin raamatu.
Tahan aidata inimesi, isegi kui mu isa vihkab mind pärast seda.
Sain üle sellest, et ta hülgas mind.
Ma ei taha enda peale vastutust selle eest, et ma ei aita mehi,
kes peavad ütlema: "Ma ei ole nagu mu isa."
Tõuseme püsti. Peame otsad kokku tõmbama.
Palvetame.
Tee oma südames see otsus.
Sa ei pea kätt püsti tõstma.
Tõuse üles oma südames ja ütle: "Ma ei ole nagu mu isa."
Tead, et vajad seda. Isa, aita meid. Sina oled meie isa.
Oleme Sinu sarnased, mitte oma isade sarnased.
Meil ja miljonitel vaatajatel on vaja otsustada,
et laseme oma isadest lahti. Andestame neile.
Liigume edasi. Me ei ole oma isa sarnased.
Nüüd on minu kord ja minu aeg. Mu elu on uus peatükk.
Olen uus suguvõsa ja põlvkond. Minevik on läinud. Uus on tulnud.
Mu lastel ja lastelastel on pärandiks isa,
kes armastab Jumalat ja käib koos Jumalaga.
See on uus päev miljonite meeste jaoks maailmas.
Saagu see alguse siin,
et tuhanded ütleksid: "Ma ei ole nagu mu isa."
Olgu see meie suurim kingitus tulevastele põlvkondadele.
Issand, anna meile jõudu ja julgust valikutele.
Palvetan, et see ei jäta meid rahule,
enne kui oleme sellega tegelenud.
Aitäh, Jeesus.
Aitäh nende julgete vendade eest, au meeste eest,
Jumala meeste eest. Tahame asja joonde ajada.
Aitäh, Issand.
Lase lahti.
Lase tal minna.
Olukord ei muutu paremaks. Sa pead jätkama teekonda.
Sa ei ole nagu su isa.
SELGELT NÜÜD
Täida mu elu
Põleta mind tulega
Võta kogu mu hing
Põleta kõik see, mis takistab
Mind nägemast Sind
Selgelt nüüd
Võta mu elu
Kasuta seda nüüd
Kirgasta Jeesuse nime
Tulgu Su riik minu südamesse
Et maailm näeks Sinu Poja
Selgelt nüüd
Et maailm näeks Jeesuse Kristuse minu sees
Selgelt nüüd
Võta mu elu
Kasuta seda nüüd
Kirgasta Jeesuse nime
Tulgu Sinu riik mu südamesse
Et maailm näeks Su Poja
Selgelt nüüd
Et maailm näeks Jeesuse Kristuse minu sees
Selgelt nüüd
Et maailm näeks Jeesust Minu sees elamas
Et maailm usaldaks Tema igavest armastust
ROCKNATIONS-TEENISTUSE 10. JUUBELIPIDU
NOORT PÕLVKONDA ÜLES KASVATAMAS
ERIKÜLALISENA PARACHUTE BAND
VÕÕRUSTAB STEVE GAMBILL
Name Above All Names on ALM-i uus ülistusplaat.
Jumal, oled suur
Mu Jumal valitseb Ta armastus ei vea alt
Stuudioplaat sisaldab ülistust ja armastuslaule Jumalale.
Oled mu tõeline esimene armastus
Plaadil on kümme usku täis võidulaulu.
Nimi üle kõigi teiste nimede
Plaadi võib tellida TV7-poest.
ABUNDANT LIFE CHURCH VÕRGUSTIK
Liitu meie koguduse võrgustikuga.
Tahame koguda kokku kõik,
kes tahavad ehitada selles ajas olevaid kogudusi.
Tahame aidata, toetada ja varustada kogudusi.
Tahame samavaimuliste juhtide läbi jõuda maailmani.
Tahame arendada lastetööd,
peretööd
ja noortetööd.
Tahame varustada vabatahtlikke töötegijaid ja juhte.
Tahame ehitada Jumala hoonet.
Tahame aidata luua jumalikke kontakte teistega,
kes ehitavad 21. sajandi kogudusi.
Otsime mõjutamisviise, teineteist toetades.
Tahame valada usku ja aidata ehitada üles kogudusi.
Tõlge:Sanna Pitko