o
ÜLEKÜLLUSLIK ELU Vägi hakata riskijaks 1/4
Paljud väldivad oma elus riskimist.
Usun, et see tuleneb meie kultuurist.
Me ise ei pane seda tähelegi.
Olin reisimas Singapuris ja Indoneesias.
Riikide erinevus oli selgelt näha.
Ühes valitses kord ja rahu.
Inimesed nägid välja kuulekad.
Koht oli korras. Singapuris on iga asja jaoks seadus.
Nätsu tänavale sülitamise eest võib saada vanglakaristuse.
Seaduses on täpselt kirjas, kuidas tänavat peab ületama.
Tundub nagu Singapuris polekski kriminaaltegevust.
Kõik on vaga ja steriilne. Inimesed on sõnakuulelikud.
Jakartas Indoneesias valitses täielik kaos.
Singapuri rahvaarv on 4 mlj, Jakartas elab 12 miljonit inimest.
Vihm põhjustas liiklusummiku.
Mootorratturid peatusid sildade alla vihma eest varju.
Miljonid autod olid ummikus,
sest osad otsustasid vihma eest varjuda.
Singapuris oleks selle eest vangi pandud.
Jakartas kõik tegid nagu ise tahtsid.
Seal valitses Singapuriga võrreldes kaos.
Mulle meeldis Jakarta pisut rohkem,
sest elu seal ei olnud nii piiratud.
Inimesed olid vabamad ja iseseisvamad, riskijad.
Indoneesia majandus on olnud jätkuvalt tõusus.
Küsisin, kuidas nad on kogenud seda laenukriisi,
sest Euroopas paljud on selle tõttu raskustes.
Küsisin, kas nad ei muretse majandusliku olukorra pärast.
Üks neist oli elanud mingi aeg Euroopas.
Tema arvates eurooplased muretsesid liiga palju.
Ta ütles, et Indoneesias sa ei tea, kas elad veel homme.
Nad on läbi elanud viis pommi- rünnakut, tsunaami, kolm
suurt uputust ja kaks maavärinat.
Nad elavad selles päevas ja hetkes.
Nad riskivad, sest see võib olla nende viimane päev ja võimalus.
Mõistsin, et kultuur vormib meie suhtumist.
Siia alla kuuluvad riskid ja paljud teised asjad.
Kultuur ja edu on röövinud meilt salaja palju asju.
Ümbruskond on üks maailma suurim varas.
Me isegi ei tea, mis meilt on varastatud.
Oleme enda teadmata läinud kaasa asjadega.
Ümbruskond ja kultuur röövivad meilt asju salaja.
Jumal tahab, et me sõlmime rahvusvahelisi suhteid.
Kohtud inimestega, keda ei takista samad kultuurireeglid.
See aitab sul näha, et asju saab teha ka teisiti.
See on rahvusvahelikkusest saadud kasum.
Me võime endateadmata kokku põrgata kultuurinormiga,
mis loob takistusi ja takistab riskida.
Kultuuri ei saa parandada siteerides piiblikohti.
Seda ei saa muuta karjudes või kuulutades seda teistsuguseks.
Tuleb uurida põhjuse ja tagajärje suhteid.
Kogudus tegeleb tagajärgedega, aga ei mõista põhjuseid.
Vanemaks saades mulle on hakanud meeldima ajalugu.
Mõjutused ümberringi on tekkinud millegi tagajärel.
Kui uurime põhjuseid, saame mõjutada tagajärgi.
See võib olla põlvkonnaga seostuv asi.
Õpime mõtlema põlvkondadena.
On harjutud mõtlema, et meile tullakse kohe järgi.
Kogudus on muutunud isekaks selle mõtlemise pärast.
Me ei tea kindlalt. Selle peale ei pea liiga palju toetuma.
Me peame mõtlema lastele ja lastelastele.
Läänemaades on märgatav teatud riskivõtuvõime puudus.
Sellel on tagajärjed.
Minu arvates see teema vääriks oma õppetundi.
Jumal ei ole riskija.
Jumal ei riski inimestega.
See on kõiketeadja jaoks võimatu.
Jumal on immuun riskide vastu.
Jumalik elu on täis riske ja üllatusi.
Meie otsused ja ülesanded on alati seoses riskidega.
Jumal ei taha, et elu on riskivaba.
Riski oma elus. Sa vajad seda.
Riskimine kasvatab ja vormib meid.
Ma ei mõtle hoolimatust.
Aga ühe hooletus on teisele kasuks.
Muru ja lille vahe ei ole bioloogiline või põllumajanduslik.
Vahe tekib pertseptsioonis.
Riski ei saa määritleda ülemaailmselt.
Seda võib mõjutada näiteks kultuur.
Sellepärast ei saa määritleda, mis on risk ja mis hooletus.
Minu arvates 130km/h kiirus jäisel teel on hooletus.
Aga see on lihtne kellegi jaoks, kes sõidab nii pidevalt.
Peame olema ettevaatlikud,
kui hakkame mõistma süüdi riskijaid.
Nende riskitaluvus võib olla suurem kui meil.
Risk on suhteline.
Tahan rääkida eri põlvkondadest.
Meie ajas on hetkel käimas vandenõu,
mis on peidetud meie kultuuri ja ühiskonda.
See toodab riskivõtmist kartvaid lapsi.
Oleme kasvatamas üles põlvkonda, kes kardab riskida.
Inimkond hakkab maksma selle eest, kui me ei muuda arengu suunda.
Igal pool ei muretseta samamoodi laste turvalisusest.
Ameeriklased ja inglise- eurooplased on ülihoolitsevad.
Ülikaitslik vanemapõlv ei ole maailmas üldine.
6- ja 7-aastased lapsed kõnnivad üksi kooli
Hispaanias, Prantsusmaal ja Itaalias.
Itaalias on täis laste mänguväljakud,
kus ühtegi vanemat pole näha.
Norras on väljatöötatud mänguväljakud,
mis julgustavad lapsi riskima.
Meil siin lapsed ei tohi viibida mänguväljakul ilma täiskasvanuta.
Igal pool on hoiatussildid. Näib, nagu lõbutsemine oleks keelatud.
Vahel valvurid käivad ringi lapsi keelamas.
See on ju mänguväljak. See on mõeldud lastele mängimiseks.
Vanemad on paranoilised selle suhtes,
et lapsed võivad teha midagi ohtlikku.
Ütlen seda teie äratamiseks.
Kui me ei mõista, et kasvatame üles oma lapsi
riskimist kartvas kultuuris,
toodame tossikeste põlvkonna.
Nad ei püüa ise midagi. Nad kardavad otsustada.
50-, 60-, 70- ja 80-ndatel oma lapsepõlve veetnud
ei oleks tohtinud ellu jääda,
sest meie beebisängid olid värvitud erksate pliivärvidega
ja me närisime neid.
Rohupurkidel ei olnud turvalisi kaasi.
Ustel ei olnud turvalukke. Pannidega oli turvaline mängida.
Sõitsime rattaga ilma kiivrita ja sandaalidega.
Rattakodarate vahel olid helmed.
Autodel ei olnud turvavöösid ega turvapatju.
Oli lahe saada eesistmele.
Jõime vett aiavoolikutest.
See maitses samamoodi, sest see on sama vesi.
"Meie vesi tuleb arteesikaevust Sveitsi mägedest."
Ei tule. See tuleb Inglismaa kanalist.
Üks jutlustaja, nimesid mainimata,
leidis Jordani jõest selle koha, kus Jeesus ristiti.
Nüüd ta müüb seda vett 30 dollarit pudeli eest.
Kas see pole ebaseaduslik? Jordani jõge ei saa müüa.
Kui saab...
Smith Wigglesworth on maetud kuskile siia.
Ärimees mu sees ärkab.
30 dollarit on pisut liig. Ma küsiks 15.
Me sõime praerasvaga võileibu.
Nüüd oleks see lapse kuritarvitamine.
Keegi mõtleb, mis on praerasv.
Sõime võileivapudingut. Jõime karboniseeritud suhkruvett.
Me ei olnud ülekaalulised, sest me mängisime kogu aeg väljas.
Halloo, inimesed!
Kui tahate kõhnemaid lapsi, laske neil liikuda!
Neli sõpra jõid samast pudelist, keegi ei surnud.
Ehitasime ise autosid.
Sõitsime täie hooga mäest alla, ilma piduriteta.
Kui põrkasime kokku seina või nõgesepõõsaga,
mõtlesime ise lahenduse välja.
Läksime hommikul välja ja mängisime päev läbi.
Kui tulime koju enne pimedat keegi ei küsinud midagi.
Polnud mobiile. See ei häirinud kedagi.
Läksin sõprade juurde. Ema ei teadnud, kus olen.
Nüüd vanemad läheksid vangi vastutustundetuse eest.
Olime tundide kaupa ära.
Meil polnud Play Stationit, videomänge, kaabeltelevisiooni,
DVD-sid, mobiiltelefone, arvuteid ega internetti...
Meil olid sõbrad.
Mitte virtuaalsõbrad vaid päris inimesed.
Läksime välja ja alati leidus sõpru,
kui mängisime.
Hüppasime hüppenööriga ja mängisime tänavapesapalli. Vahel saime haiget.
Kukkusime puude otsast. Saime haavu, luud läksid pooleks.
Keegi ei kaevanud kohtusse. Neid kutsuti õnnetusteks.
Nüüd ei julge isegi rääkida õnnetustest.
Öeldakse, et see on ärajooksmine.
Me võtsime õppust õnnetustest.
Kaklesime. Lõime. Saime sinikaid. Õppisime üle saama.
Ütlesime: "Las olla."
Leppisime, et asi lahendatakse pärast tunde.
Lahendasime asja rusikatega. Võitjal oli õigus.
Sinikaid ja muhke, aga tüli oli lahendatud.
Sellele ei järgnenud kuude kaupa vaikimist ja kommenteerimist.
Asi lahendati mees mehe vastu.
Kõndisime oma sõprade juurde.
Kõndisime ka kooli. Isa ja ema ei viinud meid.
Mõtlesime välja mänge keppide ja pallidega.
Sõime putukaid.
Meie silmad ei kukkunud peast, kuigi nii väideti.
Putukad ei elanud meie sees igavesti.
Ratta peale mahtus ka seitse.
Jope asemel hoidsime kapuutsi peas.
Kõigil olid pusad. Ka Gertrudil.
Sul oli ka kunagi pusa.
Gertrud on 97-aastane.
Ta kandis pusa, sõitis rattaga ja tegi pahandust.
87-aastane vabandust.
Sellel on suur vahe kui oled selles eas.
Vanemad ei päästnud meid, kui rikkusime seadust.
Nad olid politsei poolt.
Politsei lõi mul vastu pead kord,
kui käitusin halvasti naabri proua vastu.
Politsei ütles: "Käitu korralikult, väike pätt."
Nüüd see politseinik pandaks vangi.
Sain vastu kõrvu kõikide naabrite poolt.
Indiaanlaste vanasõna ütleb, et kasvatus on terve küla teha.
Kui näed, et kellegi laps käitub halvasti,
talle tohib vastu kõrvu lüüa, loengu pidada ja
rääkida lapse emale.
Tänapäeval ei tohi kellegi lapsukese kohta midagi halba öelda,
isegi kui nad murraksid naabri majja sisse.
Nende lapsuke ei tee ju midagi valesti.
Põlvkond, milles paljud meist on kasvanud,
on tootnud riskijaid, probleemilahendajaid
ja leiutajaid.
Viimaste 50 aasta jooksul
leiutuste arv on kasvanud plahvatuslikult.
Meil oli vabadus ebaõnnestuda.
Kui oled üks meist, õnnitlen.
Kui lugesin nimekirja, paljud ohkasid ehmunult.
Paljud loodaksid, et elu oleks 2000-ndatel samamoodi.
Millise põlvkonna me kasvatame,
kui meid vorminud võtmeisikud on läinud?
Rääkisin mingi aeg tagasi pubekatest.
Enne 1940-ndaid ei räägitud teismelistest.
Alati on olnud lapsed ja täiskasvanud.
Lapse ja täiskasvanu vahel ei olnud 15 aastat,
aru kaotamiseks, narko tegemiseks,
loiderdamiseks, vanemate tiival elamiseks, vastutustundmatuks
eluviisiks, kasutute kursuste sooritamiseks,
et vältida tööotsimist.
Noorusest on saanud üks hämarusefaas.
Paulus ütles: "Olin laps ja siis minust sai mees."
Ta ei olnud vahepeal närvesööv huligaan.
Enam ei mõisteta, kuidas inimene areneb.
200 aatat tagasi 12-aastased läksid sõjaväkke.
Osad olid selles vanuses juba laevade kaptenid.
Nüüd peetakse kangelasteoks voodi ära tegemist või
sõnumi saatmist vanematele.
Probleemiks on, et noortelt ei oodata midagi.
Me ei saa ka midagi vastu.
Komistasin edasi mööda kitsast rada
Püüdsin leida teed taevasse
See on ainus asi, mida pean teadma
Kui vajan suunda, lihtsalt küsin
Kas see võib olla see tee?
Kas see on ainus tee? Nii peenike ja kitsas
Kõige turvalisem koht
Tahan ainult näha Päästja palet
Mõtlen igavikule koos Sinuga
Ilma pisarate, kurbuse ja valuta
Samm sammult jõuan lähemale
Kas see võib olla see tee?
Kas see on ainus tee? Nii peenike ja kitsas
Kõige turvalisem koht
Tahan ainult näha Päästja palet
Tahan näha Tema palet
Juhi mind edasi
Juhi mind edasi, Päästja
Tahan jõuda pärale Juhi mind edasi
Kui tee on pilvine ja ma ei mõista
Juhi mind edasi
Kui mu jalad väsivad Ja komistan
Mõtlen neile, kes kaldusid kõrvale
Nad püüavad leida rahu Teistelt teedelt
Ehk saame nad nägema
Et see on see tee
See on ainus tee Nii peenike ja kitsas
Kõige turvalisem koht
Tahan vaid näha Päästja palet
Juhi mind edasi
Kui mu jalad väsivad Juhi mind edasi
Kui ma ei mõista Juhi mind edasi
Kui tee on pilvine Juhi mind edasi
Hei tüdrukud! Tere tulemast Cherish 2010 naistekonverentsile!
Tuhanded naised tulevad nautima ühist aega koos.
Sel aastal küsime, keda tahaksid kutsuda oma ellu.
Tule kaasa. Konverents saab muutma kogu su elu.
Saab olema palju ülistust, naeru ja õnnistusi.
Olen seal, loodan ka sind seal näha.
Oled nüüd ametlikult kutsutud.
ROCK NATIONS-teenistuse 10. juubelipidu!
NOORT PÕLVKONDA KASVATAMAS
ERIKÜLALISENA PARACHUTE BAND
STEVE GAMBILL
Meie saateid saab vaadata ja allalaadida Internetist.
Podcaste saab allalaadida iTunes-muusikapoest.
Allalaadimine on tasuta.
Saate kodulehelt saab tellida õpetust mp3-failidena
ja lauluraamatuid PDF-failidena.
Lisainformatsioon saate koduleheküljel.
Tõlge: Sanna Pitko