o
YLTÄKYLLÄINEN ELÄMÄ
Isyys on tällä hetkellä suuren hyökkäyksen kohteena.
Meillä on maan päällä maailmanlaajuinen isänpuute.
Lapset jotka kasvavat ilman isää joutuvat....
8 kertaa todennäköisemmin vankilaan.
tekevät itsemurhan 5 kertaa todennäköisemmin
kokevat 20 kertaa todennäköisemmin käyttäytymishäiriöitä.
heistä tulee 20 kertaa todennäköisemmin raiskaajia.
He karkaavat kotoaan 32 kertaa todennäköisemmin.
He käyttävät huumeita 10 kertaa todennäköisemmin.
He jättävät koulunsa kesken 9 kertaa todennäköisemmin.
Apua.....
En tiedä minne minä kuulun....
Jumala antaa yksinäiselle kodin. Psalmi 68:7
Apua....
Olenko minä näkymätön?
Sinä näit minut jo ennen kuin olin syntynyt.
Sinun silmäsi näkivät minut jo idullani, sinun kirjaasi on kaikki kirjoitettu.
Ennen kuin olin elänyt päivääkään, olivat kaikki päiväni jo luodut. Psalmi 139:16
Apua...
Auttakaa joku....
Älä tunkeudu orpojen pelloille sillä heidän puolustajansa on vahva.
Sananlaskujen kirja 23:10-11
Olen saanut tästä kierteestä tarpeekseni. Se ei ole minun syyni.
Minä en koskaan palaa takaisin. Minä en ole isäni kaltainen.
Emme voi korjata mennyttä.
Voimme ainoastaan luoda uuden tulevaisuuden.
Tilastoja lapsista, joilta on riistetty isä:
72% kaikista teini-ikäisistä murhaajista,
60% raiskaajista
70% lapsiin sekaantujista,
11 kertaa todennäköisemmin väkivaltaisesti käyttäytyviä,
kolme neljästä teinien itsemurhista
80% murrosikäisistä jotka ovat psykiatrisissa hoitolaitoksissa
90% kotoa karkaajista.
Jokainen sukupolvi saa päättää omasta elämästään,
kirjoittaa oman lukunsa elämään, ja jättää oma merkkinsä maailmaan.
Isäni oli alkoholisti, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni ei ymmärtänyt minua, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni odotti minulta liikaa, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni ei tahtonut tuntea minua, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni vihasi Jumalaa, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni hakkasi äitiäni, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni ei koskaan välittänyt minusta, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni ei arvostanut minua yhtään, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni ei koskaan ollut tukenani, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni oli väkivaltainen mies, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni oli vihainen mies, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni vihasi naisia, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni oli rasisti, mutta minä en ole isäni.
Monet pojat kantavat sydämissään isiensä jättämiä haavoja.
Minäkin kannoin omaani monia vuosia.
Eräänä päivänä annoin sen kaiken Jumalalle.
Mutta toisinaan Hän antaa sen takaisin minulle.
En koskaan unohda, että miljoonat kantavat yhä tuota haavaa.
Mutta heillä ei ole Jumalaa, jolle he voisivat sen antaa.
Lainaukset kirjasta: "En ole kuin isäni."
Hän kääntää isien sydämet lasten puoleen ja
lasten sydämet isien puoleen.
Malakia 3:24
Olet uusi luomus Kristuksessa.
Se tarkoittaa, ettei sinun tarvitse olla isäsi toisinto.
Moni tahtoo sanoa rakastavansa isäänsä. Niin minäkin.
Sen sanominen on tärkeää. En tuntenut häntä, vaikka halusin.
Joka torstai meidät laitettiin aikaisin nukkumaan,
koska isä lähti juomaan palkkaansa, tuli kotiin humalassa,
riiteli äidin kanssa rahasta. Meidän piti olla nukkumassa,
koska äiti tiesi, että isä hakkaisi hänet henkihieveriin.
Eräänä iltana luulimme, että isä tappaa äidin. Menimme alakertaan
ja yritimme vastustaa isää, kunnes hän hakkasi meidät.
Katsoimme avuttomina äitiä, joka makasi lattialla verissään.
Yritimme olla nuoria miehiä ja puolustaa häntä.
Jouduimme itse pahoinpidellyiksi. Sinä iltana hän lähti kotoa.
Minut ja kaksi siskoani lähetettiin nukkumaan.
Äiti ja kaksi veljeäni lähtivät sukulaisen luokse yöksi.
Yhdeltä yöllä veljeni tuli hakemaan minua.
Olin 12 ja pelkäsin henkeni edestä,
heräisikö sammunut isä ja tulisi hakkaamaan minut.
Hän oli jo lyönyt minua. Tutisin pelosta sängyssäni.
Kuulin, kuinka kiviä lensi ikkunaan. Veljeni tuli hakemaan.
Avasin ikkunan ja pyysin häntä odottamaan. Oli kylmä talviyö.
Ennen kuin sain vaatteita päälleni ja kiipesin ikkunasta alas
ränniä pitkin, hän oli jo poissa. En tiennyt, kenen luona he olivat.
Kävelin kaduilla kahteen tai kolmeen asti aamulla
etsien valaistuja ikkunoita ja miettien, missä perheeni on.
En löytänyt heitä, joten nukuin pellolla sen yön.
12-vuotias poika palelemassa pellolla, tietämättä selviääkö
yön yli hengissä. Toivon, että seurakunta tai joku
olisi tullut elämääni ja sanonut:
elämäsi ei tule päättymään näin. Sinun ei tarvitse elää pelossa.
Sinun ei tarvitse tehdä jotain outoa vapautuaksesi tästä.
Ei tarvitse kapinoida, lähteä kadulle jengiin, joka
hyväksyy ja määrittelee sinut.
Jos joku olisi sanonut minulle: tämä ei määrittele sinua,
sinusta ei tule samanlaista kuin isästäsi, vaan uusi ihmislaji,
persoona maan päällä. Siitä tässä kirjassa on kyse.
Siinä puhutaan uudesta isyyden lajista.
Tämä on monelle iso juttu.
Siksi sanon: älä nouse, ellet halua.
Kirjoitin luvun "Uhma ei ole epäkunnioitusta,"
koska tahdoin sanoa sen miehille, joilla on menneisyyksistään
löytyvää uhmaa. Moni häpeää isänsä isyyttä
pystymättä vieläkään ymmärtämään sitä.
Se uhma, josta meidän on päästävä eroon, ei tarkoita, että kapinoimme,
olemme anteeksiantamattomia, katkeria tai kannamme kaunaa
isiämme kohtaan. Uhma ei ole epäkunnioitusta.
Kaikki riippuu uhman laadusta.
Nelson Mandela uhmasi koko ikänsä ja joutui vankilaan,
mutta vapauduttuaan ja pää- ministeriksi päästyään hän kutsui
presidentti de Klerkin, joka toteutti ja kannatti apartheidia,
uuden hallituksensa jäseneksi. Hänellä, Martin Luther Kingillä
ja muilla oli uhmaa, joka sai heidät vastustamaan
vääryyttä. Ei heistä välttämättä tullut epäkunnioittavia
yhteiskuntaa, hallitusta tai johtajia kohtaan,
mutta heidän täytyi tehdä vastarintaa.
Tässä on syy, miksi en ole kertonut tästä aiemmin.
Isäni on yhä elossa. Hän asuu 15 kilometrin päässä.
Entä jos hän katsoo tämän ohjelman?
Entä jos hän hankkii tuon kirjan?
Se "entä jos" ampui osan teistä alas siitä
vastarinta-asemasta, jossa teidän tulisi olla.
Tämä ei välttämättä auta teitä, mutta se auttoi minua.
Huomasin, ettei Jeesus koskaan keskeyttänyt ketään,
joka kertoi tarinaansa, siitä syystä, että joku voisi suuttua.
Kuvitelkaa, miten paljon pahaa jotkut niistä olivat tehneet,
joille Jeesus antoi anteeksi.
Miten monen rahat hänen kohtaa- mansa varkaat olivat ryöstäneet?
Miten monen elämän olivat sotkeneet prostituoidut,
joille hän antoi anteeksi?
Kuinka monen rahat ryösti Sakkeus, joka varasti
ja huijasi verorahoja itselleen niin paljon, että oli seudun
varakkain mies? Kuvitelkaa, kuinka moni vihasi Jeesusta
siksi, että hän antoi anteeksi sadanpäämiehelle,
paransi sadanpäämiehen sairaan palvelijan.
Kuvitelkaa, kuinka monta uhria oli Leegiolla, joka oli pitänyt
koko aluetta pelon vallassa vuosien ajan. Hän oli hullu,
mutta Jeesus antoi hänelle anteeksi teki hänestä ystävän
ja ikään kuin määräsi hänet ministeriöön.
Olen huomannut, ettei Jumala riemuitse uhrin asenteesta.
Voit elää elämäsi uhrin asenteella ilman, että koskaan
nouset vastustamaan sitä. Et nouse, koska pelkäät,
ne jotka näkisivät sinut, eivät hyväksyisi sitä,
vaan loukkaantuisivat. Tähän tulokseen olen päätynyt.
Minulta meni kauan ennen kuin ymmärsin tämän.
Päätin, että joutuisin mieluummin hankaluuksiin isäni kanssa
loukkaamalla häntä tällä kirjalla kuin jättäisin auttamatta
miljoonia miehiä ympäri maailmaa.
Olen tosissani. Pärjään tämän asian kanssa.
En usko, että olen isälleni Jumala.
Tiedän, että Jumalalla on muita tapoja tavoittaa isäni.
Luovutin vuosia sitten, koska aina kun yritin todistaa isälleni,
siitä ei seurannut hyvää.
Olen pyytänyt, että Jumala tavoit- taisi hänet toisten kautta.
Kamppailemme kaikki siinä, ettemme voi jättää perhettämme,
ettei Kristuskin jättäisi niitä. Sinun perheesi on minulle vieras.
Saatan olla isäsi työtoveri samassa tehtaassa. En tiedä, kuka isäsi on.
Olen vain kristitty, todistan ja johdan hänet Kristuksen luo.
Täälläkin ihmiset ovat tulleet eteen ja antaneet elämänsä
Jeesukselle, eivätkä heidän sukulai- sensa siellä penkissä ole edes
tienneet, että he olivat paikalla. Sitä on ihmeellistä katsoa.
Perheenjäsenet, joiden puolesta he rukoilevat, mutta joita eivät enää
osaa tuttuuden vuoksi tavoittaa, on tavoittanut joku toinen,
joka ei edes tunne heitä. Sinun perheesi on minulle vieras.
Minun perheeni on sinulle vieras. Ehkä joku täällä tavoittaa
perheenjäseniäni juuri nyt ja todistaa heille tietämättäni.
On luovuttava ajatuksesta, että olisimme Jumalalle korvaamattomia
perheemme tavoittamisessa. Jumalalla on paljon tapoja
ja keinoja ihmisten tavoittamiseen. Vapauduin kertomaan tämän.
En tahdo enkä aio olla epäkunnioit- tava, mutta uhmata aion.
Aion uhmata kunnioittavasti. En tahdo pilata tarinan tulosta
isäni elämässä, mutta kuinka kauan odotan auttaakseni muita?
Uskon Jeesuksen ajatelleen: haluan teidän kertovan tarinaanne.
Muistan, kun tavoitimme täällä nuoren pojan, joka oli tehnyt
satoja murtoja. Hän pelastui. Aloimme tukea, auttaa ja kasvattaa
häntä, antaa uusia vaihtoehtoja ja opettaa häntä.
Sitten saimme kirjeitä hänen uhreiltaan.
Syyttäen he opastivat meitä siinä, kenen kanssa olemme tekemisissä.
Hän on varas. Miksi te seurakuntana rohkaisette tätä poikaa?
Miksi rakastatte häntä, annatte hänelle mahdollisuuden,
miksi hän on joukossanne? Mutta kuka antaisi tällaisille
uuden mahdollisuuden, ellei seurakunta sitä tee?
Tämä ei ole teologia eikä teoria.
Kuka tahansa voisi tulla tänne ja sanoa: hän tyhjensi taloni,
hän käytti hyväksi lapsiani, hän tuhosi minut väkivallallaan.
He voisivat listata rikokset ja niiden vaikutukset heihin.
Ne olisivat totta ja tuntisimme myötätuntoa. Mutta jos pyytäisit,
että sen vuoksi kätkisimme hänet, eikä hän voisi kertoa tarinaansa,
ettei meitä voitaisi mitenkään yhdistää tähän henkilöön,
sanoisin: sano se Jeesukselle.
Hän näytti viestittävän: kerro tarinasi, vaikka ihmiset
tulevat vihaamaan meitä molempia sen vuoksi.
Jos yhä odotat joidenkin ihmisten anteeksiantoa,
joudut odottamaan pitkään.
Jos ajattelet: en voi sanoa sitä ennen kuin korjaan tämän,
et sano sitä koskaan.
On kulunut 34 vuotta siitä kun lähdin kotoa 16-vuotiaana,
ja siitä asti olen tuntenut olevani orpo. Minulla on isä.
Hän asuu ihan lähellä. Mutta olen ollut kuin orpo 16-vuotiaasta asti.
Olen yrittänyt olla isä lapsilleni ilman isää omassa elämässäni.
Olen tehnyt parhaani. Tämä kirja ei kerro täydellisestä isästä.
Sellainen on unelmaa. Sellaista ei tule löytymään.
Mutta siinä puhutaan siitä, että voimme kaikki olla parempia.
Se puhuu yhteiskuntamme lapsille, jotka samaistuvat vankilassa
oleviin nuoriin. Tavoitamme nuoria vankiloissa.
Heidän isänsäkin ovat muissa vanki- lassa. Rikollisuuden toistuvuuden
määrä sukupolvien ketjussa on valtava.
Kirjassani Battle for the Loins käsittelen sukupolvia.
Tutkin amerikkalaisen sanomalehden esittelemää sukupuuta, jossa neljä
sukupolvea olivat olleet vankilassa, jopa kaikki yhtä aikaa.
Kaikki neljä sukupolvea vankilassa. Tämä on hyvin tavallista,
vaikka siitä ei juuri puhutakaan. Miksi? Koska lapset ovat
kuin isänsä, eikä heitä opetettu sanomaan: En ole sama kuin isäni.
Ei osata uhmata niin, että pysyttäisiin kunnioittavina.
Me seurakuntana osaamme käsitellä noita kahta jännitettä.
Uhma, jota kaduilla kohtaa, on vahingollista.
Se johtaa rikoksiin, väkivaltaan ja toisten satuttamiseen.
Se on uhmaa heidän menneisyyttään kohtaan. Vain seurakunta
ja hyväsydämiset ihmiset voivat yhdistää uhman kunnioitukseen.
Oletteko kärryillä?
Hän ei tullut häihini.
Hän ei tutustunut vaimooni, eikä tunne
lapsenlapsiaan, minun lapsiani. Nyt meidän lastenlapsemme,
asuvat 15 kilometrin päässä. Mutta hän ei ole
koskaan tavannut tai pitänyt heitä sylissään.
Miksi? Koska 30 vuotta sitten hän teki valintoja, joiden ei
ymmärtänyt vaikuttavan tulevaisuuteensa.
Päätökset, joita teette tässä konferenssissa, voivat muuttaa
oman elämäsi sekä tulevien sukupolvien elämän.
Yksi yksinkertainen valinta tai mielenmuutos voi muuttaa
oman sekä niidenkin tulevaisuuden, jotka eivät vielä ole elämässäsi.
Tämän päivän valinnat ovat heille perintö.
Se on valtavaa.
Älä aliarvioi tämän päivän päätösten voimaa.
Mikään fanfaari tai juhlinta ei kerro sinulle, mitä tapahtuu,
jos teet tietyn valinnan.
Isäni tekemät valinnat vaikuttavat nyt neljänteen sukupolveen asti.
Lapsiin, joita hän ei tunne. Vihollinen hieroo käsiään.
Jumala haluaa isien sydänten käänty- vän lopunaikoina lasten puoleen.
Kun niin tapahtuu, varokaa. Kun sukupolvet kohtaavat,
mukanaan unelma vanhasta ja näky nuoresta,
kun aiemman sukupolven kokemus ja nuoremman epävarmuus
löytävän toisensa; kun meitä ennen eläneiden voima ja viisaus
annetaan ilman sukupolvien välistä kuilua uusille nuorille;
kun rakkaus, oikeudenmukaisuus, rauha ja myötätunto säilyvät
sukupolvelta toiselle - varo, maailma!
Kun näet sen tapahtuvan yhteis- kunnassa, pienenä tai suurena,
se on ilmiömäistä ja toimii myös seurakunnan ulkopuolella.
En ole sama kuin isäni
Lenin tarina
Lapsena tiesin, että minulla on isä.
En kuitenkaan ollut tavannut häntä koskaan.
Hänestä ei koskaan puhuttu.
Ollessani 13-vuotias äitini päätti, -
että ehkäpä minun oli aika tavata isäni.
Se oli minulle hyvin tunnepitoinen ja järkyttävä kokemus.
13-vuotiaana Len tapasi isänsä, joka oli rappioalkoholisti.
Tapaaminen oli järjestetty paikalliseen puistoon.
Näin miten tuo pateettinen mies lähestyi minua pullo kädessänsä.
Hänellä oli pitkä parta ja hän oli vahvasti humalassa.
Se oli minulle liikaa.
En kyennyt tapaamaan häntä. Itkin ja itkin -
juoksiessani koko matkan kotiin vihaisena ja järkyttyneenä.
Olin täysin murtunut siitä, että tuo mies oli isäni.
Len taisteli teini-ikänsä lävitse tietäen, kuka hänen isänsä oli.
Suunniteltua tapaamista seuraavat vuodet -
olivat minulle, kasvavalle teini- ikäiselle, hyvin vaikeat.
Kukaan ympärilläni ei tiennyt, että hän oli isäni. Ei edes hän itse.
Tuon tiedon käsitteleminen ja kantaminen oli hyvin raskasta.
17-vuotiaana löysin elämäni tarkoituksen Jeesuksessa.
Uskoontuloni muutti, miten näin elämän ja
mitä tunsin isääni kohtaan.
Len käytti seuraavat kaksi vuotta ystävystyäkseen isänsä kanssa.
Hän ei paljastanut isällensä, että oli tämän poika.
Vietin aikaa hänen kanssa ja kerroin hänelle uskostani.
Vein häntä kahviloihin ja paikkoihin, joissa hän sai kunnon aterioita.
Puhuin hänelle. Hän ei tiennyt, kuka olin.
Nuo keskustelut eivät päättyneet hyvin:
Isäni pyysi rahaa alkoholiin.
Ne päättyivät aina siihen, että hän huusi minulle.
En kuitenkaan antanut periksi vaan halusin tutustua häneen.
Yritin ymmärtää häntä hieman enemmän. Olihan hän isäni.
Lopulta Len kertoi isällensä olevansa tämän poika.
Noihin aikoihin tutustuin ja rakastuin vaimooni Jackiin.
Muistan selvästi, miten kerroin hänelle, kun kävelimme kadulla, -
että mies, joka seisoi oven pielessä oli isäni.
Kerroin Jackielle, että tuona iltana paljastaisin -
isälleni, että olin hänen poikansa.
Uskoin, että tuo paljastus saisi hänet ymmärtämään, -
että hän voisi saada paremman elämän. Hänen alkoholisminsa -
esti häntä toimimasta yhteiskunnassa hyvänä puolisona -
ja hyvänä isänä.
Isättömyyden vaikutus ei loppunut lapsuuteen tai nuoruuteen.
Se jatkui omaan isyyteeni. Kun ensimmäinen tyttäreni syntyi,
olin iloinen, että hän oli tyttö. Jackiekin oli siitä innoissaan.
Tunsin, etten olisi pystynyt kasvattamaan poikaa.
Se oli lumipalloefekti isättömyydestäni.
Lenin muisto menetetystä isästä
Isä oli aina humalassa.
Äitini kuoleman vuosipäivänä löysin isäni yhdestä majatalosta.
Kysyin haluaisiko hän lähteä mukaani äitini haudalle.
Yllätyksekseni hän sanoi, että hän lähtisi mielellänsä.
Menimme haudalle yhdessä.
Ensimmäistä kertaa elämässäni näin isäni itkevän aitoja kyyneliä.
Ne olivat kuin katumuksen ja 'entä jos' kyyneliä.
'Jos vain voisi mennä ajassa taakse päin'. Syleilin isääni tuolloin.
Tunsin hämmästyttävää yhteenkuuluvuutta hänen kanssaan:
'hän oli isäni ja minä olin hänen poikansa. '
Vuonna 2006 Lenin isä kuoli.
Minulle soitettiin ja sanottiin isäni kotikaupungin -
paikallislehden ilmoituksessa etsittiin isäni lähiomaista, -
koska isäni oli kuollut, kun linja-auto oli tönäissyt häntä.
Hautajaiset yllättivät minut täysin, -
koska en voinut uskoa, että niin monet ihmiset tulivat niihin.
Minä sain mahdollisuuden osallistua hautajaisseremoniaan -
ja sanoa muutama sana.
Sanoin isälleni, etten koskaan tuomitsisi häntä.
Sanoin hänelle, että rakastaisin häntä aina.
Sanoin toivovani, että tuntisin hänet iankaikkisuudessa, -
vaikken tuntenutkaan häntä elämässä.
Len on päättänyt, ettei hän ole isänsä kaltainen.
Kokemusteni perusteella olen päättänyt, etten toista historiaa.
Minä en varmasti ole isäni kaltainen.
Tarkoitukseni on tehdä kaikki minkä voin niiden hyväksi, -
jotka kokevat olevansa isättömiä.
Nimeni on Len Palmer ja minä en varmasti ole isäni kaltainen.
Olet täällä muuttaaksesi maailmaa.
Tänään valtuutamme huomisen johtajia.
Abundant Life -johtajuuskoulutus
Yksi elämän muuttava vuosi.
Kaksi opintolinjaa
Anna meille vuosi elämästäsi. Elämäsi muuttuu täysin.
Suomennos: Johanna Tölli
Mikäli tämä ohjelma kosketti sinua ja haluat tukea ohjelmien käännös- ja tekstitystyötä soita tukinumeroomme 0600-10077 (9,85 euroa + pvm) Nordea: 111230-342789 viite: 7744 OKH 720A