o
Yltäkylläinen elämä
Isyys on tällä hetkellä suuren hyökkäyksen kohteena.
Meillä on maan päällä maailmanlaajuinen isänpuute.
Lapset jotka kasvavat ilman isää joutuvat....
8 kertaa todennäköisemmin vankilaan.
tekevät itsemurhan 5 kertaa todennäköisemmin
kokevat 20 kertaa todennäköisemmin käyttäytymishäiriöitä.
heistä tulee 20 kertaa todennäköisemmin raiskaajia.
He karkaavat kotoaan 32 kertaa todennäköisemmin.
He käyttävät huumeita 10 kertaa todennäköisemmin.
He jättävät koulunsa kesken 9 kertaa todennäköisemmin.
Apua.....
En tiedä minne minä kuulun....
Jumala antaa yksinäiselle kodin. Psalmi 68:7
Apua....
Olenko minä näkymätön?
Sinä näit minut jo ennen kuin olin syntynyt.
Sinun silmäsi näkivät minut jo idullani, sinun kirjaasi on kaikki kirjoitettu.
Ennen kuin olin elänyt päivääkään, olivat kaikki päiväni jo luodut. Psalmi 139:16
Apua...
Auttakaa joku....
Älä tunkeudu orpojen pelloille sillä heidän puolustajansa on vahva.
Sananlaskujen kirja 23:10-11
Olen saanut tästä kierteestä tarpeekseni. Se ei ole minun syyni.
Minä en koskaan palaa takaisin. Minä en ole isäni kaltainen.
Emme voi korjata mennyttä.
Voimme ainoastaan luoda uuden tulevaisuuden.
Tilastoja lapsista, joilta on riistetty isä:
72% kaikista teini-ikäisistä murhaajista,
60% raiskaajista
70% lapsiin sekaantujista,
11 kertaa todennäköisemmin väkivaltaisesti käyttäytyviä,
kolme neljästä teinien itsemurhista
80% murrosikäisistä jotka ovat psykiatrisissa hoitolaitoksissa
90% kotoa karkaajista.
Jokainen sukupolvi saa päättää omasta elämästään,
kirjoittaa oman lukunsa elämään, ja jättää oma merkkinsä maailmaan.
Isäni oli alkoholisti, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni ei ymmärtänyt minua, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni odotti minulta liikaa, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni ei tahtonut tuntea minua, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni vihasi Jumalaa, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni hakkasi äitiäni, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni ei koskaan välittänyt minusta, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni ei arvostanut minua yhtään, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni ei koskaan ollut tukenani, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni oli väkivaltainen mies, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni oli vihainen mies, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni vihasi naisia, mutta minä en ole isäni.
Minun isäni oli rasisti, mutta minä en ole isäni.
Monet pojat kantavat sydämissään isiensä jättämiä haavoja.
Minäkin kannoin omaani monia vuosia.
Eräänä päivänä annoin sen kaiken Jumalalle.
Mutta toisinaan Hän antaa sen takaisin minulle.
En koskaan unohda, että miljoonat kantavat yhä tuota haavaa.
Mutta heillä ei ole Jumalaa, jolle he voisivat sen antaa.
Lainaukset kirjasta: "En ole kuin isäni."
Hän kääntää isien sydämet lasten puoleen ja
lasten sydämet isien puoleen.
Malakia 3:24
Minä en ole isäni.
Haluan puhua teille jostakin, josta en koskaan ennen ole julkisesti
puhunut, sillä olen odottanut tämän kirjan julkaisua, joka on
julkaistu ensimmäiseksi täällä Australian konferenssissa.
Kirjan nimi on "Minä en ole isäni".
Olen kirjoittanut tämän kirjan ottaakseni esille asian, joka on
vaivannut minua 25 vuotta ja koko tämän vuoden palvelutyöni ajan.
Jos tekee työtä samassa paikassa 25 vuotta, auttaen ihmisiä,
lopulta alkaa tajuta, että minkä taakseen jättää sen edestään löytää.
Minä huomasin, että autoin lapsia samoissa ongelmissa, jossa olin
auttanut heidän isiään 20 vuotta sitten. Ei vain kirkossa, vaan
ylipäätään maailmassa. Tajusin, että tarvitsemme sukupolven
miehiä joiden pitää sanoa tämä: "Minä en ole isäni.
En ole hän. Voin olla parempi, voin olla vahvempi, voin päästä
pidemmälle, voin kasvattaa lapseni paremmin.
Voin onnistua paremmin avioliitossani."
Jollei sukupolvi ole valmiita sanomaan: "Minä en ole isäni",
lupaan teille, että historia tulee toistamaan itseään.
Siellä missä ei ole vastustusta historiaa kohtaan, siellä historia
väistämättä toistaa itseään. Joten tämä luento on tämän kirjan esittely
se ei ole pitkä kirja, se on lyhyt, omaelämänkerrallinen kirja,
hyvin suuri osa siitä käsittelee omaa elämääni, josta puhumista
olen 34 vuotta välttänyt.
Oman tarinani kertominen on hyvin vaikeaa minulle,
koska aina löytyy paljon mielenkiintoisempia ja
pahempia tarinoita, kuin se, mitä itse on kokenut, ja toisinaan
julkisesti puhuessamme emme halua dramatisoida kokemaamme,
koska monet teistä täällä tänään ovat mahdollisesti kokeneet
paljon pahempiakin asioita lapsuudessaan kuin minä
omassa toimimattomassa isä-suhteessani.
Toiseksi ajattelen, että olisi ehkä parempi että joku toinenkin seisoisi täällä
kertomassa omaa tarinaansa ja ehkä useampi ihminen saisi apua,
että kaikki voisivat tuntea oppivansa jotakin siitä,
mitä jotkut meistä ovat käyneet läpi.
Kolmanneksi olen pelännyt, että tarinasta tulee helposti liian
subjektiivinen, ja henkilökohtainen joten ei voi koskaan olla täysin
varma oliko se mitä opetimme tarinastamme
paras asia mitä saatoimme asiasta sanoa.
Neljänneksi, en halua olla epäkunnioittava isääni kohtaan.
Hän elää yhä, minulla ei tosin ole mitään suhdetta häneen.
Yksi syy siihen miksi emme halua kertoa tarinaamme ja sanoa
"en ole isäni", johtuu siitä, ettemme tiedä miten kaikki päättyy.
Pelkäämme että se mitä sanomme saattaa vaikuttaa kieleisesti
mahdolliseen onnelliseen loppuun.
Joten jarruttelemme emmekä sanoa mitään.
Jaamme ehkä tarinamme muutaman läheisen ihmisen kanssa,
toivomme etteivät he koskaan kuule meidän sanovan julkisesti sellaista,
mikä asettaa heidät huonoon valoon.
Mutta jotakin on sanottava. Meidän on vedettävä rajoja mielessämme
sydämessämme ja sukupolvessamme. Minä uskon, että tehtäväni ja
kutsumukseni tässä elämässä on ollut ikäänkuin nousta ylös ja
sanoa jotakin ja olla kuin se poika tarinassa keisarin uusista vaatteista
joka sanoo, ettei keisarilla ole vaatteita ollenkaan.
Tämä ei ole suosittu kutsumus, eikä siitä juuri kiitellä, mutta
ehkä sukupolvi tai kaksi tästä eteenpäin joku hyötyy siitä, että
joku toinen on sanonut jotakin. Mutta sillä hetkellä kun se sanotaan
se ei ole helppoa, mutta se on pakko sanoa, koska muuten pojilla
ei ole rohkeutta sanoa että he pystyvät parempaan, että he
eivät ole isiensä kaltaisia.
Emme halua olla epäkunnioittavia. Kirjassani puhun uhittelusta.
Toteamus "En ole isäni" on uhitteleva,
mutta uhittelun ei tarvitse olla epäkunnioittavaa.
Uhittelu ja epäkunnioitus eivät tarkoita samaa.
Nelson Mandela vastusti rotuerottelua koko elämänsä, mutta hän
kunnioitti hallitusta ja kutsui neuvotteluihin presidentin,
joka oli vastuussa rotuerottelusta,
otti hänet mukaan rotuerottelua vastustavaan hallitukseen.
Nelson Mandelasta tuli varapuheenjohtaja, joten
uhmaamisen ei tarvitse tarkoittaa epäkunnioittavuutta.
Kertoessani tämä kirjan nimen joillekin veljille kirkossamme,
joille jaoin omaa tarinaani, ja kerroin ideastani avata
nettisivun, jossa muutkin voisivat kertoa tarinansa,
olin hämmästynyt miten moni mies oli kiusaantunut siitä, että kirjoitin
tämän vallankumouksellisen kirjan ja ymmärsin, että
suuri osa kiusaantuneisuudesta johtui siitä, ettei tahdota olla
epäkunnioittavia isiä kohtaan.
Voinko kertoa jotakin neljän upean lapsen isänä?
Haluaisin sano lapsilleni: älkää olko kuin minä.
Lapseni eivät haluaisi sanoa
"en ole isäni" dramaattisella, negatiivisella tavalla,
niin kuin me, jotka ehkä olemme kokeneet todella huonoa isyyttä,
mutta haluaisin, että lapseni voisivat turvallisesti sanoa, että
he voivat tehdä asioita paremmin ja pärjätä paremmin kuin minä.
Kukaan meistä ei ole täydellinen. Eikä tätä kirjaa olla kirjoitettu
täydellisen isän käsikirjaksi, tuota fantasiaa ei ole olemassakaan.
Kukaan meistä ei koskaan tule olemaan täydellinen,
teemme virheitä ja sallin tämän tässä kirjassa, jonka
haluan teidän hankkivan ja lukevan, jos se ei kosketa sinun elämääsi,
ehkä se koskettaa jonkun tuntemasi ihmisen elämää
kaupungissasi tai yhteisössäsi.
Minun isäni, kuten monen teidänkään isä ei ollut paha ihminen.
Hän ei epäonnistunut isyydessä, siksi, että olisi ollut paha mies,
vaan siksi, että hän oli isä vain nimellisesti.
Hän on kuin miljoonat muut ympäri maailman.
16-vuoden ikäisenä lähdin kotoa ja menin naimisiin Glendan kanssa,
olemme olleet naimisissa 34-vuotta.
Charlotte, vanhin tyttäremme, jonka monet teistä tietävät
oli viisi kuukautta vanha kun me menimme naimisiin.
Meidän yhteiselämän alku oli hyvin vaikea ja
ollessani kaksikymmentä vuotias meillä oli kolme lasta, koska
seuraavaksi saimme kaksostytöt, kaksi yhden hinnalla.
Meillä oli siis kolme lasta, olimme täysin rahattomia,
minä olin masentunut ja maahanpainettu elämän osani vuoksi.
Olin työssä, jota vihasin, en edennyt mihinkään, elimme hyvin
köyhällä alueella vuokratussa talossa.
Koin herätysksen hetken 20-vuotiaana.
Nousin ylös mennäkseni töihin, ja näin makuuhuoneeni
ikkunan takana työmiehen, joka maalasi taloani kirkkaan keltaiseksi.
Koska näissä taloissa englannissa nykyäänkin
talon väri määrittyy kunnan määräysten mukaisesti.
Ja talojen värit ovat sininen, vihreä ja keltainen
Ja jos muutit keltaiseen taloon, olet aina keltaisessa talossa.
Et voi saada vihreää tai sinistä taloa, jollet muuta toiseen taloon.
Joten tuona aamuna tuo mies maalasi taloani kirkkaan keltaiseksi
ja vedin verhot edestä tuntien, että minä en voi hallita
elämässäni mitään, minusta on tulossa isäni kaltainen.
Hän oli hyvin köyhä koko elämänsä ja kärsi koko elämänsä alkoholista
ja väkivallasta ja epätasapainosta, ja pahoinpitelystä kotona.
Kaiken sen keskellä eli lapsuuteni.
Kaksikymppisenä tajusin, että en ole onnellinen.
Tunsin olevani ansassa, me olimme köyhiä ja
meillä oli kolme lasta, emmekä tienneet mitä pärjäisimme.
Kun tämä mies maalasi taloani ajattelin, että
minulla ei ole valtaa edes päättää, haluanko, että
taloni maalataan tänään ja haluanko sen olevan keltainen.
Se mies katsoi minua ja
vinkkasi silmäänsä niin kuin olisi tekemässä minulle palvelusta.
Ja se todella ärsytti minua. Tulin niin vihaiseksi, että
oli kuin valtava Hulk olisi herännyt sisälläni.
Ja lupaan teille, että jokaisen passiivisen
tohtori David Bannerin sisällä, joka tässä huoneessa on,
jokaisen paikalleen jämähtäneen henkilön, joka
kieltää itseään innostumasta, ja ärsyyntymästä,
jokaisen sellaisen veljen sisällä elää vihreä hirviö,
jota Jumala yrittää herättää.
Koska ilman jonkinlaista
uhmaa sukupolvessamme tapahtuvia asioita kohtaan, menemme tilaan,
jossa passiivisuus saa meistä vallan jolloin vain suostumme asioihin,
ja historia toistaa itseään jälleen.
Astumme lavalle, ja esitämme saman draaman,
samalla käsikirjoituksen,
samalla alulla, keskikohdalla ja lopulla kuin esi-isämme tekivät,
ellemme ennen lavalle astumistamme tajua, että
mikään ei ole väistämätöntä.
Mitään ei ole kiveen hakattu. Voit muuttaa lopputuloksen.
Se ei ole helppoa, en väitä niin.
Voit vastustaa sitä sukupolvien ajan kestänyttä käytöstä,
mutta täytyy sanoa, että en koskaan ole ollut kovin sinut
sen opetuksen suhteen, jota olen saanut sukupolvesta
toiseen jatkuvista kirouksista. En ole koskaan hyväksynyt sitä,
vaistomaisesti en koskaan ole hyväksynyt sitä, ennenkuin olen
opiskellut aihetta, enkä edelleenkään tuntenut sitä hyväksi.
Koska jos minun elämäni määrittyy tai sinun elämäsi
määrittyy sen mukaan mitä joku toinen teki sinusta riippumatta,
ja synnyt vain tähän väistämättömään kiroukseen sen
vuoksi mitä joku toinen teki.
Kysymys, mitä ihmettä sitten Kristuksen risti tarkoitti?
Kun astun Kristuksen eteen, tahdon tietää, että
se oli tarpeeksi vahva teko, jotta se vapauttaisi minut
siitä, mitä esi-isäni ovat tehneet.
Enkä tarkoita, että teoilla ei olisi seurauksia tai oireita elämässäni,
mutta haluan uskoa ennemminkin sukupolvien mahdollisuuteen valita.
En sukupolvesta toiseen jatkuviin kirouksiin. Mikään elämässäsi ei
ole päätetty etukäteen, mitä sinä et ole halunnut päätettäväksi.
Saatat olla rikollisen poika, isäsi voi olla vankilassa ja voit hävetä
puhua hänestä tai edes tuntea häntä, mutta mikään mitä tapahtui sinusta
riippumatta ei vaikuta mitään väistämätöntä sinun elämässäsi.
Kun astut näyttämölle ja oma aikasi historiassa tulee, ja kävelet
omaa elämääsi kohti, voit elää sitä elämää jota tahdot elää.
Minä en aina ole tiennyt tätä.
Luulin että oli jo myöhäistä silloin kun olin 20, mutta
silmäni avautui silloin kun tuo mies maalasi taloani.
Olin jo valmiiksi poissa tolaltani ja tunsin elämäni liukuvan käsistäni,
tunsin itseni voimattomaksi ja
tämä mies teki minulle valtavan palveluksen.
Ja sinä päivänä sanoin itselleni että en aio olla kopio isästäni.
En aio antaa tämän olla elämäni tarinana.
Nyt on eri aika, eri sukupolvi,
mutta se sama käsikirjoitus ja esitän samaa näytelmää.
Päätin tehdä valinnan, joka sisälsi kolme yksinkertaista asiaa,
ne olivat niin merkityksettömiä, että ei uskoisi niiden muuttavan kohtaloa.
Vaimoni oli makuuhuoneessa kolmen lapsen kanssa
ja syötti kaksoistyttöjä.
Minä menin töihin puoli kahdeksaksi ja tulin kotiin seitsemältä illalla,
työskentelin varastolla koko päivän, ja olimme täysin uupuneita.
Emme saaneet yhtään apua ja silloin tämä asia tapahtui.
Sanoin vaimolleni, että aion vaihtaa työtäni,
vihaan työtäni, olemme varattomia,
eikä meillä koskaan tule olemaan rahaa, jos en vaihda työtäni.
Minun isäni ei koskaan vaihtanut työpaikkaansa,
hän pysyi samassa kurjassa työssä jota hän vihasi, ja valitti siitä joka ilta.
Hän puhui pomosta ja palkasta ja niistä joita kohdeltiin häntä paremmin,
mutta koskaan hän ei tehnyt asialle mitään.
Ja tässä minä valitin elämästäni,
enkä tehnyt valintoja, jotka muuttaisivat käsikirjoitusta.
Jotka muuttaisivat elämääni.
Kun sinä aamuna sanoin vaimolleni vaihtavani työtä ja että
tuo mies maalaa taloani keltaiseksi, en halua keltaista taloa, en pidä siitä.
En pidä tuosta miehestä, hän vinkkasi minulle, voisin lyödä häntä.
Olin hyvin vihainen, ja vaimoni kysyi minulta:
"Mitä aiot tehdä?"
ja minä vastasin, että aion muuttaa elämäni.
Ja hän sanoi: "Hyvä, mahtavaa, tee niin".
Sinä päivänä päätin etsiä toista työtä.
Vihasin työtäni varastolla, mutta laskut täytyy maksaa.
Vihasin sitä työtä, se ei ollut minua varten.
Jotkut teistäkin vihaa työtänsä.
mutta se on tehtävä, että saa laskut maksettua.
Sanon toisinaan nuorille kavereille, jotka eivät vielä ole unelma työssään:
"Se työ on sammakko. Suutele sitä sammakkoa. Se ei ole prinssi.
Älä mene naimisiin sammakon kanssa, mutta suutele sitä.
Tee työsi, ota palkkasi ja maksa laskusi,
mutta älä mene naimisiin sen sammakon kanssa,
sillä prinssi on tulossa.
Mutta kun teemme sammakosta prinssin ja tuomme sen kotiin joka
ilta ja teemme siitä draamaa, puhumme kuinka paljon vihaamme
sitä ja kuinka ruma se on, me alamme esittää sitä näytelmää,
jossa meillä ei ole voimaa eikä mahdollisuuksia muuttaa mitään,
samalla tavoin kuin isämme tekivät. Mutta onneksi
meillä on uutta tietoa, kiitos Jumalalle kirkosta, ja uudesta
viisaudesta, ja niistä ihmisistä, jotka kertovat oman tarinansa.
Se mitä yritän sanoa tänään, on se, että
menneisyytesi ei määrittä sinun tulevaisuutasi.
Et ole menneisyytesi vanki.
Jumala auttakoon maailmaa, jos jotkut teistä ovat.
Uhma ei tarkoita samaa kuin epäkunnoittavuus.
Uskalla olla erilainen.
Nouse ylös tänään. Muuta huomista.
Isäni hylkäsi perheensä, mutta minä en ole isäni.
Tässä olen minä.
Tämä on minun tarinani.
Jos voisimme kääntää takaisin aikaa, voisitko silloin olla mies
ja olla osa elämääni. Sanovat, että isien synnit
kostautuvat pojille, sitä teoriaa en voi hyväksyä.
Isäni ei koskaan ollut mies, jollaiseksi haluan
hän ei koskaan seisonut vierelläni.
Lapsen sitä ei ymmärrä, mutta kyselin,
missä on mies jonka kanssa voin pelata palloa?
Joka opettaisi minut ajamaan partani,
opettaisi kuria ja kuinka käyttäytyä?
Äiti sanoo, että olen kuin hän,
sukunimi on sama, mutten halua olla kaltaisensa.
Äiti mielestä minulla on hänen korvansa ja nenänsä.
Kyyneleet itkimme yhdessä ja jo nuorena tein päätöksen.
Minä en ole isäni, valitsen olla erilainen, minulla ja
perheelläni on erilainen visio, on vain yksi asia jonka nyt voin sanoa,
tämä sydän ei etsi enää, tämä sydän ei kärsi enää.
Tämä sydän ei kärsi enää.
Ainoa mitä tahdoin, oli että isäni olisi minua rakastanut.
Että isäni olisi minua rakastanut.
Isäni rakkaus, isäni rakkaus minua kohtaan.
Kieltäydyn jäämästä katkeruuteen.
Pysyn positiivisena.
Kuulin Jumalasta joka rakastaa minua.
Hän tietää minusta kaiken, kuin olisin Hänen poikansa,
Hän lupaa minulle, ettei Hän koskaan hylkää,
ei koskaan huuda eikä minua vihaa. Hänen rakkautensa on täydellistä,
Raamatusta löysin jotakin ihmeellistä.
Hän tiesi nimeni jo ennen maailman luomista,
ripusti tähdet taivaalle, antaakseen minulle jotakin upeaa.
Omasta isä-kuvastani huolimatta Hän sanoi, että
minulla on tulevaisuus ja toivo, ja minun tarvitsee vain hyväksyä se.
Sellaisen isyyden minä voin hyväksyä.
Löysin todellisen isäni, Hän on pelastajani,
alku ja loppu, ei ole ketään suurempaa,
Minut on tehty Hänen kuvakseen ja luulen, että
minulla on Hänen korvansa ja nenänsä.
Nyt tiedän mitä rakkaus on, en etsi enää.
Tämä sydän elää Herralle. Tämä sydän elää Herralle.
Ainoa mitä minulla on, on Isäni rakkaus minua kohtaan.
Isäni rakkaus minua kohtaan. Isäni rakkaus minua kohtaan.
Hän on orpojen isä. Psalmi 68:6
Menneisyyteni ei ole tulevaisuuteni.
Sinä olet minun isäni, olet Jumalani, turvakallioni. Ps. 89:27
Kun olen heikko, Hän on vahva.
Ainut mitä minulla on, on isäni rakkaus minua kohtaan.
Isäni rakkaus minua kohtaan.
Isäni rakkaus, isäni rakkaus minua kohtaan. Minua kohtaan.
Olet täällä muuttaaksesi maailmaa.
Tänään valtuutamme huomisen johtajia.
Abundant Life -johtajuuskoulutus
Yksi elämän muuttava vuosi.
Kaksi opintolinjaa
Anna meille vuosi elämästäsi. Elämäsi muuttuu täysin.
Suomennos: Miia Jaakkola
MIkäli tämä ohjelma kosketti sinua ja haluat tukea ohjelmien käännös- ja tekstitystyötä soita tukinumeroomme 0600-10077 (9,85 euroa + pvm) Nordea: 111230-342789 viite: 7744 OKH 720A