o
Yltäkylläinen elämä
"Ota kaikki kunnia" albumilta "Lähetä minut".
Jumalamme, kuninkaamme, tosi ja iankaikkinen.
Ota vastaan kunnia, joka Sinulle kuuluu.
Herramme, Vapahtajamme, toivomme ja pelastuksemme.
Ota vastaan kunnia, joka Sinulle kuuluu.
Olemme mahtavuutesi lumoissa.
Paras laulumme koskaan on Sinun ylistyksesi.
Jumala yksin, kaikkien kuningas.
Ei ole ketään Sinua parempaa.
Ota vastaan kaikki kunnia, Herra. Ota vastaan kaikki kunnia.
Kunniasi tähden, nimesi tähden,
Nähköön maailma Sinut.
Ota vastaan kaikki kunnia, Herra. Ota vastaan kaikki kunnia.
Jumalamme, kuninkaamme, tosi ja iankaikkinen.
Ota vastaan kunnia, joka Sinulle kuuluu.
Herramme, Vapahtajamme, toivomme ja pelastuksemme.
Ota vastaan kunnia, joka Sinulle kuuluu.
Olemme mahtavuutesi lumoissa.
Paras laulumme koskaan on Sinun ylistyksesi.
Jumala yksin, kaikkien kuningas.
Ei ole ketään Sinua parempaa.
Ota vastaan kaikki kunnia, Herra. Ota vastaan kaikki kunnia.
Kunniasi tähden, nimesi tähden,
Nähköön maailma Sinut.
Ota vastaan kaikki kunnia, Herra. Ota vastaan kaikki kunnia.
Ota vastaan kunnia, joka Sinulle kuuluu.
Olemme mahtavuutesi lumoissa.
"Voice to the nations" on Yltäkylläinen elämä -kirkon lehti.
Jokaisessa numerossa on artik- keleja, jotka on kirjoittanut -
pastori Paul Scanlon sekä pastori Charlotte Scanlon-Gambill.
Artikkelit ovat inspiroivia, haastavia ja rohkaisevia.
Saat lisätietoa tulevista tapahtumista.
Lisäksi tietoa saatavilla olevista tuotteista ja musiikista.
Tilaa ilmainen näytekappale tänään.
Lisätietoja saat osoitteesta: www.alm.org.uk
Evankeliumin levittäminen ja kadotettujen tavoittaminen -
on useimmille kirkoille toisarvoista.
Vain harvat ihmiset kirkon piirissä paneutuvat asiaan, -
ja tuntevat itsensä turhautuneiksi siitä, että he ovat ainoita.
Monet jättävät kirkon ja perustavat oman rinnakkaisjärjestön.
Heidän mielestään kirkolta puuttuu sydän, joten he perustavat -
avustusprojekteja, kuntoutus- keskuksia, leipäjonoja.
Kaikki nämä järjestöt toimivat siis kirkon ulkopuolella.
He toimisivat mielellään kirkon piirissä, mutta kirkko ei ollut -
heidän mielestään tarpeeksi kiinnostunut ja sitoutunut -
huolehtimaan kadotetuista.
Tällaisen toiminnan ei pitäisi olla vain osa kirkomme toimintaa, -
vaan sen ydin.
Viimeisen 6 kuukauden aikana olemme kirkon johdossa miettineet -
tiimin jäsenten strategista sijoittelua ja siirtämistä -
toisiin tehtäviin, tuottavuuden tehostamista, oikeiden ihmisten -
löytämistä, ja joidenkin ihmisten tehtävien karsimista.
Haluamme viedä kirkon seuraavalle tasolle.
Kuvailen teille nyt tätä seuraavaa tasoa.
Tähän siis pyrimme, ja yritämme viedä kirkkoamme tähän suuntaan.
Meistä pitää tulla sieluja pelastava kone, -
eikä olla kone, jossa on erillisiä sieluja pelastavia osia.
Tällä hetkellä olemme jälkimmäisen kaltaisia.
Olemme kone, jossa on pelastukseen keskittyviä yksikköjä.
Sielujen pelastamisen ei pitäisi olla vain osa toimintaamme.
Sen ei pitäisi olla erillinen osasto, vaan kaiken ydin.
Juuri se on Jumalan perusolemus.
Kaikkien, jotka haluavat viedä kirkkomme seuraavalle tasolle, -
kaikkien tulee ottaa vastuu sen tapahtumisesta.
Tuloksia syntyy, kun ihmiset koke- vat itsensä vastuulliseksi niistä.
Tuloksia ei synny ohjelmista, tapahtumista eikä ideoista.
Ne voivat vaikuttaa hieman, mutta pysyviä tuloksia saavutetaan vain -
kun ihmiset ottavat vastuun tulosten saavuttamisesta.
Sitä tämä seuraava taso tarkoittaa.
En pyydä teitä kulkemaan ovelta ovelle.
En pyydä teitä olemaan kuin Reinhard Bonnke tai Billy Graham.
En pyydä teitä muuttamaan käytöstänne, jotta tuntisitte -
tekevänne enemmän. Tarkoi- tuksena ei ole syyllistää ketään.
Tarkoituksena on se, että siirtyäk- semme seuraavalle tasolle, -
meidän kaikkien tulee tuntea: "Olen vastuussa kadotettujen -
tavoittamisesta omassa maailmassani."
Elämässä, naapurustossa, työ- paikalla, yhteisössä...
Jos jokainen ottaa tämän vastuun, -
ei haittaa vaikkei tuntisi itseään päteväksi, itsevarmaksi, -
koulutetuksi, valmiiksi, tai ettei tunne raamattua tarpeeksi hyvin.
Sillä ei ole väliä. Kun tunnet itsesi vastuulliseksi, -
selviät mistä tahansa saavuttaaksesi vaaditut tulokset.
Tämä pätee liike-elämässä, tiimi- työssä, ihmissuhteissa...
Voimme yrittää vaikka mitä saadak- semme ihmiset suostuvaisiksi, -
niin kuin jotkut meistä tekevät lastemme kanssa.
Mutta oi sitä päivää, kun lapset käskemättä ja ilman nalkutusta -
tajuavat, mistä on kyse. He ottavat itse vastuun -
huoneensa siivoamisesta tai hampaiden harjaamisesta tai -
raha-asioista tai kotiintuloajoista tai hyvästä käytöksestä.
Olet hyvilläsi, elämä hymyilee, asiat sujuvat rauhallisemmin, -
kun ei tarvitse koko ajan olla muistuttamassa, mitä pitää tehdä.
Mutta teet sen silti, koska he eivät kanna vastuuta kuten sinä.
Kun näet pöydällä kupin, viet sen keittiöön ajattelematta asiaa.
Lapsi jättää sen siihen viikoksi ja sanoo: "Ei se ole minun kuppini."
Lapsi ei tunne olevansa vastuussa kupista tai pöytään jäävästä -
jäljestä tai siitä, kuinka sotkuiselta se näyttää.
Se ei tule hänen mieleensäkään.
Hän näkee kupin...tai siis ei näe kuppia, sehän on näkymätön!
Kun lapsi vapaaehtoisesti vie kupin pois, voi sitä riemua! Ajattelet:
"Parempi olla sanomatta mitään, tai hän tajuaa mitä tekee -
ja lopettaa sen! Toivottavasti hän jatkaa noin."
Olemme iloisia, koska nyt muutkin tekevät osansa, -
pyytämättä ja pakottamatta, koska tuntevat itsensä vastuullisiksi.
Vastuullisuus - toistakaapa tämä sana! Ihmiset eivät pidä siitä, -
koska sillä on negatiivisiä mielleyhtymiä.
Jos katsoo sanan merkityksen sanakirjasta, se ei oikein innosta.
Siitä tulee sellainen olo, että joku vahtii tekemisiäni.
Joku varmistaa, että teen sen, mitä on pyydetty tai mistä saan palkkaa.
Siinä on kontrolloiva ja rajoitta- va sävy, joku vahtii selän takana.
Siis negatiivisiä mielleyhtymiä, ympäri maailman.
Mutta en käytä sanaa siinä merkityksessä, kun puhun -
kadotettujen tavoittamisesta. Myöskään raamattu ei tee niin.
Haluan nähdä tämän etuoikeutettuna vastuullisuutena.
Olemme etuoikeutettuja, kun saamme tehdä tätä Jumalan kanssa.
Tämä vastuullisuus on iloinen asia, se saa meidät onnellisiksi.
On ilo ja etuoikeus olla vastuussa sukupolvestamme.
Se ei saa olla taakka tai pelottava asia, eikä vaatia kohtuuttomia.
Haluan nähdä sen iloisena asiana. Vastuu, jota rakastamme, -
josta riemuitsemme ja jonka otamme henkilökohtaisesti vastaan.
Jokainen meistä siis henkilökohtaisesti.
Ei niin, että iloitsemme kun joku keskuudessamme tekee niin:
"Eikö ole hienoa, että hän tavoittaa ihmisiä!"
Seuraava taso tarkoittaa, että sen on muututtava.
"Jos rakennamme sen, he tulevat."
Olemme rakentaneet jo paljon, ja he tulevat.
Mutta paljon enemmän olisi vielä tulossa, jos useammat meistä -
ottaisivat vastuun tästä kirkosta, jota yritämme rakentaa.
Kirkosta, jonka Jumala haluaa ole- van kadotettuja tavoitteleva kone.
Jos emme yllä siihen tässä maassa,
meitä on vain muutama jäljellä 10 vuoden päästä.
Mutta me ja tuhannet muut voivat olla täällä 10 vuoden päästä, -
jos omistaudumme asialle ja olemme vastuullisia.
Vastuun tunne pitää saada Jumalalta ja tämän yhteisön toimintatavoista.
Vastuu on otettava. Meidän on otettava vastuu.
Sen ei tarvitse tapahtua tänään, se voi tapahtua huomenna, -
ensi viikolla, ensi kuussa tai ensi vuonna.
Mitä useampi meistä omaksuu tämän, sen useampi tulee mukaan.
Vastuun tunne tuloksista saa ihmiset tulemaan mukaan.
Ihan niin kuin työsi, tai kiinnostuksenkohteesi elämässä.
Tunnet itsesi vastuulliseksi siitä. Sitä haen.
Ei ole kyse siitä, ettemme ymmärtäisi mitä vastuullisuus on.
Haluan olla Jumalalle vastuussa kadotetuista, -
mutta haluan olla vastuussa myös paikalliselle kirkolle.
Haluan olla vastuussa tälle seura- kunnalle, tämä on upea paikka.
Tarjoamme hienoja kirkollisia elämyksiä, joten -
voitte luottavaisin mielin tuoda ihmisiä pariimme.
Meidän työmme on varmistaa, että se hoidetaan hyvin ja -
että ilmapiiri on oikeanlainen uusille ihmisille.
Mutta emme voi olla vastuussa teidän puolestanne.
Voimme mahdollistaa toimintanne -
mutta ilman vastuuta siitä ei ole mitään iloa.
Vielä eräs linkki puuttuu, jotta toiminnasta tulee tehokasta.
Joku toinen voi mahdollistaa toimintanne, -
mutta vastuu on otettava itse, toimintakehyksen sisällä.
Jotkut teistä kuuntelevat sanomaani ja kokevat sen haastavana.
Ajattelette ehkä, ettei tämä ole teidän juttunne, tunnette itsenne -
epävarmaksi, yrititte kerran mutta se ei toiminut...
Unohtakaa kaikki sellainen!
En pyydä teitä parantamaan itsetuntoanne tai tekniikkaanne.
Pyydän teitä ottamaan vastuuta, ja saatte aikaan jotain merkittävää.
Tuntekaa itsenne vastuullisiksi.
Viimeisen 10 vuoden aikana kirk- komme on tehnyt paljon sellaista, -
mitä emme ennen tehneet.
Ei siksi, että olisimme moittineet tai syyllistäneet teitä.
Emme aio syyllistää teitä saadak- semme teidät tekemään jotain.
Johtaja voi käyttää manipulaatiota saadakseen asiat tehtyä.
Se on hyödyllinen työkalu, ja se tehoaa aina - joihinkin ihmisiin.
Huono puoli on, ettei se ole kestävää.
Meidän pitää syyllistää teitä uudestaan, jotta saamme -
teidät antamaan enemmän, osallis- tumaan useammin, sitoutumaan.
Emme halua käyttää tätä keinoa.
Syyllisyys on epäpätevän johdon työkalu.
Tiedämme, että voi kestää kauemmin saavuttaa tavoitteemme, -
kun emme käytä syyllisyyttä. Mutta voimme odottaa.
Lopputulos on parempi ja kestävämpi kun pyrimme siihen Jumalan keinoin,
vanhurskaalla tavalla, sen sijaan että huijaamme syyllistämällä.
Kuin lapset: torumisen jälkeen he käyttäytyvät hyvin viikon ajan -
ja lipsuvat sitten takaisin normaaliin käytökseen.
Emme halua sitä täällä, kuten emme perheen tai ystävienkään kesken.
Emme siis halua syyllistää teitä.
Pyydämme vain, että tulette mukaan puhtain ja avoimin mielin.
Meitä kaikkia tarvitaan ja me kaikki saamme olla osallisia -
tällä kirkkomme seuraavalla tasolla.
Kadotetuille evankelioimisen ei pitänyt olla osa toimintaamme.
Jotkut asiat kiinnostivat vain tietynlaisia ihmisiä, -
ja he osallistuivat kirkon toimintaan siltä osin.
Mutta evankeliointi ja kadotettujen tavoittaminen ei ollut yksi niistä.
Jumala ei jättänyt meille valinnan- varaa, jos sattuisi kiinnostamaan.
Surullista kyllä, useat kirkot ovat tehneet niin.
On evankelioimis-tyyppejä, jotka tuovat ihmisiä kirkkoon.
Mutta he ovat aina vähemmistö. Heitä pidetään vähän outoina -
ja epäkypsinä, mutta ainakin he tavoittavat ystäviään.
Näin olen kuullut kerrottavan, mutta emme halua sitä kirkossamme.
Olen iloinen jokaisesta, joka tavoittelee kadotettuja.
Mutta emme tarvitse siihen erityistä ohjelmaa.
Kadotettujen pelastaminen itsessään on ohjelma.
Se on ohjelmamme. Se on kaikki mitä olemme, sen takia olemme olemassa.
Ilman sitä emme selviä, emme ole uskottavia, -
eikä meitä enää ole muutaman vuoden kuluttua.
Olemme vain uskonnollinen kerho, -
joka tekee samaa kuin aina ennenkin, samojen ihmisten kanssa -
samalla tavoin, samaan aikaan ja samassa paikassa!
Olen kokenut sen ennenkin enkä halua sitä enää, ettekä tekään.
Tämä on siis pyyntö, haaste ja kutsu:
Tulkaa mukaan viemään kirkkomme ja papistomme seuraavalle tasolle!
Sen täytyy alkaa vastuullisuudesta.
Meidän on alettava ottaa vastuu ihmisten pelastumisesta.
Kun tuntee itsensä vastuulliseksi, -
alkaa tavoitella ihmisiä ja puhumaan heille.
Sisällään tuntee tämän vastuun: Minun täytyy tavoittaa joku, -
minun täytyy tehdä jotain.
Et voi seistä Jumalan edessä ja sanoa:
"Kuuluin kirkkoon, joka pelasti kadotettuja."
Hän vastaisi: "En pyytänyt sinua katsomaan sivusta, -
kun muut pelastavat kadotettuja."
"Laitoin ihmisiä ympärillesi, joita kirkossasi olevat eivät tunteneet."
"Ne tiimit eivät tunteneet ystäviäsi ja perhettäsi."
"Heidän tavoittaminen oli sinun tehtäväsi."
Ihmisiä, joiden kanssa olet tekemisissä joka päivä.
Joku teistä nuorista sanoi, ettei hänellä ole paljon ystäviä, -
joille voisi evankelioida. Kysyin: "Onko sinulla internet-yhteys?"
"Evankelioi netin kautta!"
Tällä teknologian aikakaudella kenelläkään ei ole veruketta.
Voimme tavoittaa jonkun, voimme tehdä jotain.
Käytössämme on mahtavia työkaluja.
Ongelmana ei siis ole miten evankelioisimme.
Ongelma, jota yritämme tällä tekosyyllä peitellä, -
on, ettemme tunne olevamme vastuussa evankelioinnista.
Tavoitteemme tulisi olla evankeli- umin julistaminen koko maailmassa.
Se kuulostaa vastuulliselta toiminnalta, eikö vain?
Jeesus ei sanonut: "Menkää kaikkialle maailmaan -
te evankeliointiin sopivat."
Hän ei sanonut: "Te yhteisön toi- minnassa mukana olevat..."
Hän ei osoittanut sanojaan Billy Grahamille tai Reinhard Bonnkelle.
Hän sanoi sen kirkolle, kaikille sukupolville, teille jokaiselle.
Nuorille, vanhoille, äskettäin tai 50 vuotta sitten pelastetuille.
Johtajille, seuraajille, pastoreil- le, osaston vetäjille, muusikoille.
Hartausryhmille, ihmisille lehte- reillä, lasten ryhmien vetäjille, -
lapsille, aikuisille, rikkaille, köyhille, heikoille, terveille, -
sairaille - meille kaikille.
Olosuhteilla tai elämän- tilanteellasi ei ole väliä.
Hän sanoi "menkää" kaikille meille, koko ajan, joka sukupolvi.
"Menkää kaikkialle maailmaan ja julistakaa evankeliumi -
kaikille luoduille." Hän siis sanoi kirkon olevan kadotettuja -
tavoitteleva kone. Niin Hän näkee kirkkonsa.
Olemme maan suola. Olemme maailman valo.
Minusta se kuulostaa vastuullisuudelta.
Kuulostaa siltä, että Hänellä on asiaa meille, -
ja Hän voi viitata näihin raamatun kohtiin.
Tämä on upea, sieluja pelastava kirkko verrattuna muihin.
Mutta vertauskohtanamme eivät voi olla toiset kirkot.
Silloin olisimme parempia kuin useimmat ja huonompia kuin jotkut.
Muiden tekemiset eivät voi olla mittatikkumme.
Jumalan rakkauden kadotettuja kohtaan tulee olla -
'luotinuoramme' siitä, kuinka hyvin tavoitamme tämän sukupolven.
Tämä on mahdollisuutemme, on meidän vuoromme!
Emme voi tulla takaisin ja tehdä asioita uudestaan.
Emme voi tulla takaisin ja katua: "En koskaan puhunut naapurilleni, -
en pitänyt yhteyttä perheeseeni tai ystäviini.
Jumala, nyt ymmärrän asian tärkeyden, lähetä minut takaisin!"
Emme voi tulla takaisin. Tämä ei ole harjoitus vaan täyttä totta.
Kello tikittää ja aika kuluu. Siksi Hän käski meitä -
menemään nyt, olemaan suola ja olemaan valo!
Olemme taivaan lähettiläitä.
Nämä julistukset, tämä kieli, joka ilmentää kirkon vastuuta -
kuulostavat siltä, että se, mitä Jumala haluaa jokaisen sukupolven -
tekevän, ja mitä valitettavasti kirkko ei usein tee, -
on että olemme vastuullisia.
"Lähetä minut"
Sinun voimasi on nyt minun voimani.
Sinun rakkautesi on myös minun rakkauteni.
Sydämeni lyö Sinun sydämesi tahtiin.
Elämäni on Sinun käsissäsi.
Rohkenen rukoilla tämän rukouksen, salli minulle se mitä pyydän.
Haluan nähdä mitä Sinä näet, haluan tuntea sen mitä Sinä tunnet.
Haluan kantaa kärsimyksesi tämän maailman puolesta.
Tee rakkaudestani syvempää, tee sydämestäni vahvempi.
Menen, koska Sinä lähetät minut.
Sinun voimallasi menen, laupeutesi avulla.
Elän ja hengitän sanojasi.
Totuutesi sydämessäni, vapautesi.
En tarvitse muuta kuin enemmän Sinua.
Rohkenen rukoilla tämän rukouksen, salli minulle se mitä pyydän.
Haluan nähdä mitä Sinä näet, haluan tuntea sen mitä Sinä tunnet.
Haluan kantaa kärsimyksesi tämän maailman puolesta.
Tee rakkaudestani syvempää, tee sydämestäni vahvempi.
Menen, koska Sinä lähetät minut.
Sinun voimasi on nyt minun voimani.
Sinun rakkautesi on myös minun rakkauteni.
Mikäli tämä ohjelma kosketti sinua ja haluat tukea ohjelmien käännös- ja tekstitystyötä soita tukinumeromme 0600-10077 (9,85 euroa + pvm) Nordea: 111230-342789 viite: 7744 OKH 720A
Haluan kantaa kärsimyksesi tämän maailman puolesta.
Tee rakkaudestani syvempää, tee sydämestäni vahvempi.
Menen, koska Sinä lähetät minut.
Olet täällä, jotta voisit muuttaa maailman.
Mahdollistamme huomisen johtajuuden jo tänään.
"Yltäkylläinen elämä" johtamistaidon akatemia.
Vuosi, joka muuttaa elämäsi.
Kaksi vaihtoehtoista aineyhdistelmää:
Musiikki, jumalanpalvelus ja taideaineet.
Papin johtamistaidot.
Sinä muutut, jotta voit muuttaa maailman.
Anna minulle ja tiimilleni vuosi elämästäsi, etkä koskaan enää -
ole entisenlaisesi.
Suomennos: Mervi Laiho