Tere! Sid Roth siin.
Tere tulemast minu maailma, kus kõik on loomulikult üleloomulik!
Mu tänane külaline oli 9-aastane, kui kohtus silmast-silma Jeesusega.
12-aastaselt aga andis ta oma koolis juba piiblitunde.
Tänaseks aga on ta näinud Püha Vaimu tegemas pea kõike,
mida Jeesus evangeeliumites ja Apostlite tegude raamatus tegi.
Tema igatsuseks on olla tikk, mis süütab püha tule,
et sütitada ka sinus me metsiku Jumala tuli.
Ole valmis võtma vastu seda püha tuld!
Seda kohe algavas saates.
Kas on olemas üleloomulik meile tundmatu maailm?
Kas on elu pärast surma?
Kas on varjatud pimeduse jõude,
mis üritavad blokeerida Jumala õnnistusi su elus?
Kas inglid on olemas, kaitstes meid üleloomulikult.
Kas me saame unenägudes taevaseid sõnumeid?
Kas Jumal on tabamas maad tervenemislainetega?
Sid Roth on üle 40 aasta uurinud üleloomulikku maailma.
Liitu koos Sidiga vaatamaks saadet: "See on üleloomulik!“
Läheme korra ajas tagasi
su esimese silmast-silma kohtumise juurde
meie Messia, Jeesusega.
Kohtusin Jeesusega esimest korda, kui olin 9-aastane.
Olin tol päeval oma vanavanemate juures,
kus maja oli leina täis ja kõik nutsid.
Mind lükati kellegi käte vahele, keda ma isegi ei tundnud.
See naine nuttis kõige täiega
ja muudkui kordas: "Mul on nii kahju, mul on nii kahju!
Ma isegi ei tea, kuidas seda sulle öelda,
aga su isa tappis su ema ja võttis ka iseendalt elu."
Vastasin talle: "Valetaja!" ja tormasin majast välja.
Jooksin ja jooksin, kuniks jõud sai otsa
ja ma langesin silmili maha,
hingeldades, nuttes ja tolmu sisse hingates.
Ja ma kuulsin, kuidas mu hääl hüüdis:
"Jeesus, aita mind!
Jeesus aita mind, sest ma vajan Sind just praegu!
Jeesus, kas Sa palun aitaks mind?"
Ma isegi ei teadnud, kes Jeesus on,
sest ma ei kasvanud üles kiriku keskkonnas.
Nii palju, kui mäletan, olin vaid paar korda kirikus käinud.
Miks sa siis just Teda appi hüüdsid?
Sest Roomlastele 1 vastab tõele.
Iga inimese sees on üks koht, mis igatseb Jumala järele,
kuna meid on loodud tundma Teda.
Vahet pole, kes sa oled ja kust sa tuled -
kui me süda on murtud,
pöördume intuitiivselt selle poole, kes on me südame loonud,
sest me teame, et Ta on ainus,
kes saab seda tervendada ja taastada.
Su süda oli murtud ja sa hüüdsid Jeesuse poole.
Mis edasi sai?
Roomlastele 10:13 on nii tõsi.
"Sest igaüks, kes hüüab appi Issanda nime,
päästetakse."
Rooma 10:9:
"Kui sa oma suuga tunnistad, et Jeesus on Issand,
ja oma südames usud, et Jumal on ta üles äratanud surnuist,
siis sind päästetakse."
Ma ei teadnud sellest midagi.
Teadsin sel hetkel vaid seda, et ma pole enam kunagi üksi.
Kogu loodu Issand põlvitas seal tolmu sees
murtud lapse kõrvale
ja võttis käest, mis sirutus Ta poole.
Mu Jeesus pole sellest ajast alates lasknud minust kunagi lahti.
Ei siis ega täna ega kunagi.
Sa kasutad terminoloogiat,
mida ma ei kuule just väga tihti Jumala kohta kasutatavat.
Sa nimetad Teda oma metsikuks Jumalaks.
Mis mõttes Ta on metsik Jumal?
Mulle meeldib Ta loodu.
Olen ise metsiku looduse laps,
veetes rohkelt aega Tema loodu keskel.
See, kes Jumal on ja mida Ta teeb -
seda ei saa kuidagi piirata või millegi sisse panna.
Jumal on mõõdetamatu ja taltsutamatu.
Ta on metsik!
Ta ei ootagi, et mõistaksime Teda täielikult,
sest me ei suudaks seda nagunii.
Küll aga ootab Ta, et usaldaksime Teda täielikult,
liikudes kaugemale oma inimlikust arusaamisest,
loogikast, haridusest ja kõigist oma kogemustest.
Ja naistena kohe kindlasti kaugemale oma tunnetest.
Ta ootab, et astuksime läbi inimliku katte sügavasse vette,
milleks on elava Jumala enda ligiolu.
See on see koht, kus kohtume Jumala ligiolus asuva metsikusega
ja kus Ta tahab, et elaksimegi.
Sa räägid ka metsikust lihtsusest.
Selgita palun.
Kuulsin kord üht Aafrika pastorit ütlemas nii ilusti,
et elava Jumala Vaim - Püha Vaim, on kui üks suur ja võimas jõgi.
Kuid sina ei ütle sellele jõele, kuhu see voolama peab.
Ära tee seda! Ära tee seda!
Selle asemel sa hüppad sinna jõkke
ja lähed just sinna, kuhu see sind viib.
Me ei mõista Jumalat.
Kõik see, kes ja mis Ta on,
on nii palju suurem, kui suudaksime eales hoomata.
Samas see, mida Ta kutsub meid tegema,
on nii lihtne.
Järgne sellele, kes teab teed!
Palveta, kuula ja tee, mida Ta palub sul teha.
Selles peitubki me Jumala metsik lihtsus.
Igaüks, kes nimetab Jeesust oma Issandaks, Päästjaks ja Messiaks
võib palvetada, kuulata ja järgida Ta häält.
Las ma selgitada, mida ma selle all mõtlen.
Ma õpin järgnema Talle, kuhu iganes Ta tahab minna.
Õpetasin hiljaaegu ühel suurel naistekonverentsil,
kus üks naine tormas mu juurde: "Mu sõber ei saanud siia tulla,
aga kas saaksite anda autogrammi ta raamatusse?"
Hakkasin juba autogrammi andma, kui korraga Püha Vaim peatas mu.
Mu lemmikpalve on: "Püha Vaim, juhi mind"
ja korraga hakkasin kirjutama
kõige tobedamat luuletust, mida eales kuuldud.
- See ongi see, millele kirjutades mõtlesid?
Kirjutasin naisele, keda ma ei tundnud:
"Armastan sind rohkem kui kõiki taevatähti.
Armastan sind rohkem kui liiva mererannal."
Oli sul piinlik ka? - Sa veel küsid!
Mõtlesin: "Jumal, nalja teed või? See on ju kohutav!
Ma isegi ei tunne seda naist! Ta peab mind raudselt idioodiks."
"Armastan sind rohkem kui liiva mererannal.
See armastus on see, mida omavahel jagame."
Kirjutasid seda võhivõõrale? - Jaa!
Mõtlesin, et see on ikka kõige imelikum asi üldse
ja ma oleks tahtnud keelde hammustada.
Panin lõppu: "Ole õnnistatud!
Siin sulle julgustuseks mõned luuleread."
Ulatasin raamatu sellele naisele, hoides sellest samas ikka veel kinni,
Mõtlesin: "Jumal, nüüd tegin küll Sind ja iseennast lolliks."
Jumal aga on ikka täiega naljakas ja hea Isa.
Ta ütles: "Ma olen Jumal,
mistõttu sa ei saa mind kuidagi lolliks teha.
Kuidas oleks, kui lihtsalt neelaksid oma uhkuse alla?"
Assa mait! Seda oli mu sees ikka rohkesti!
Konverentsi lõppedes oli taaskord pikk naiste järjekord,
mille lõpus seisis naine, kes oli omadega ikka täitsa läbi.
Ta tuli mu juurde, värisedes üle keha
ja ma nägin, kuidas ta hoidis mu raamatut vastu oma rinda.
Ta avas selle kaane ja seal oli see mu kohutav luuletus.
Mõtlesin: "Oli see tõesti nii hull? Hakka või ise nutma!"
Ta suutis vaevu rääkida, aga ta osutas sellele luuletusele
ja ütles lõpuks: "Kuidas te teadsite?
Kuidas te teadsite? Te poleks kuidagi saanud seda teada!
See on palve, mida mu ema palus mu üle igal õhtul,
kui veel laps olin.
Mu ema suri just hiljuti ja ma olen omadega nii katki.
Olen anunud Jeesust ja öelnud: "Sa näed mu valu.
Palun anna endast selliselt märku, et ma tean, et see oled Sina
ja et võin usaldada oma elu Su hoolde.
Nüüd ma tean. Nüüd ma tean."
Inimesed, kui te tahate kogeda
me Issanda teenimises ja järgimises peituvat metsikut lihtsust
siis paluge Teda.
Paluge Teda ja järgnege Talle, kuhu Tema tahab minna.
Palvetage, kuulake ja tehke, mida Ta palub teil teha.
See on see, kuidas väljavaade toimib.
Vahel me näeme vaid osakest kogu pildist.
Too mõni eluline näide selle kohta.
Nagu ennist ütlesin - mulle meeldib metsik loodus,
mistõttu ma käin sageli mägedes.
Vaadates mäestikku eemalt - piisava kauguse pealt,
pole sellest vaatest midagi ilusamat ega võimsamat.
Jäädes aga mäestikku lõksu, on su vaade hoopis midagi muud.
Meeletu valu esineb vaid siinpool taevast.
Jumala jaoks on Ta plaan alati selge.
Me tegeleme hobuste päästmisega
ja päästsime hiljaaegu kaks noort hobust,
kes olid uuesti liitumas oma karjaga.
Ühte neist tabas kohutav õnnetus.
Ta kukkus ja ma kuulsin, kuidas ta luud murdusid.
Tormasime nelja naisega ta juurde ja tõstsime ta püsti.
Üks ta esijalgadest oli täiesti tagurpidi.
Viisime ta talli, kus tal oli turvaline olla
ja ma läksin koju, et helistada loomaarstile,
et kutsuda ta lõpetama ühe looma elu.
Oodates ta tagasikõnet, ma lihtsalt nutsin ja ütlesin:
"Jumal, ma ei saa aru! See on mõistetamatu!
Tegu on alles noore hobusega. Ma ei saa aru!
Issand, aita mul mõista!"
Loomaarst oli veidi aja pärast kohal.
Talli minnes oli selle hobuse jalg aga mitte vaid normaalses asendis tagasi,
aga ta lausa seisis sellel.
Olime palunud selle hobuse pärast enne arsti saabumist.
Arst vaatas ta üle ja hobune hakkas jälle käima.
Arst ei osanud muud öelda, kui et ehk tuli jalg liigesest välja
ja hobust liigutades läks jälle tagasi paika.
- Kõlab täitsa nagu loomaarsti jutuna.
Igal juhul, lasin oma töötajatel minna. - Teades tegelikult, mis oli juhtunud.
Just nii.
Minnes loomaarstile järgi ja aidates tal asju autosse panna,
ütles Püha Vaim mulle: "Püüa ta kinni.
Sest küsimus on hoopis temas ja seal taga on nii palju enamat."
Vaatasin eha paistel selle naise imeilusat palet
ja küsisin ta käest, on temaga kõik hästi?
Ta hakkas täiega nutma ja ta pea langes ta käte vahele.
Ta lihtsalt nuttis ja ägas.
Temast voogas kui lainetena välja meeletut kurbust.
Olles pool tundi nutnud, ütles ta lõpuks:
"Olen tekitanud oma elus totaalse hävingu.
Ma ei teadnud, mida teha,
mistõttu langetasin oma otsuse.
Kui helistasid mulle täna õhtul,
istusin ma oma voodil
hoides püstolit oma oimu kohal, olles valmis tulistama.
Enam kui eales varem
vajasin sel hetkel, et keegi helistaks mulle
ja sina helistasid."
Ja siis ma mõistsin sel õhtutunnil, et minu kõne kellegi elu lõpetamiseks
oli tegelikult mõeldud kellegi elu päästmiseks.
See on see metsik vaatenurk me Jumalast.
Kui usaldame Teda, et Ta viib meid samm sammu haaval edasi,
siis meid ümbritsev häving ei muuda Tema täiuslikku plaani
ja me võime usaldada Teda iga viimse kui sammu puhul.
Selles peitubki Jumala metsik väljavaade.
Ta kutsub kõiki oma lapsi usaldama Teda igal sammul.
Ma mõistan kõike toimunut, kui kord taevasse jõuan.
Seniks aga tean, Jumal, et oled armastav Jumal
ja pöörad kõik mu elu jamad heaks,
mistõttu mulle aitab enese haletsemisest!
Kimi vanaisa jagas talle tarkust, mida vaid vähesed on kuulnud.
Olgu nii palju öeldud, et see päästis Kimi elu
ja saab päästma ka sinu elu.
Oleme kohe tagasi.
Naaseme peagi saatesse...
Naaseme saatesse...
Kim, kõik, mida sa õpetad,
tugineb su enda kogemustele ja mitte teooriale.
Mulle nii meeldib see.
Sa õpetad ka metsikust julgusest.
Mida see sinu jaoks tähendab?
Jumala julgus pole oma olemuselt hirmuäratav,
vaid see on armastav.
Kui mõistame tõeliselt
Jumala armastuse sügavust meie suhtes,
siis Ta armastus täidab meid selliselt, et oleme motiveeritud
ja selle kõrvalnähtuseks on julgus.
See julgus aga motiveerib meid tegema armastuse tegusid
neile, kelle keskel me elame.
Mu vanaisa oli täiega vabaõhu mees - jahimees, kalamees jne.
Ta õpetas mulle,
et metsikus looduses olles tuleb olla teadlik oma vastastest.
"Kui metsas karuga kokku puutud,
tuleb suunata pilk maha, pöörata üks õlg ette
ja liikuda eemale.
See annab karule mõista, et sa näed teda ja tema on boss
ja sa lähed oma teed."
See toimib!
Olen puutunud kokku tosina jagu karudega.
Mul on hea meel, et ma pole, aga kasulik info ikka.
Vanaisa ütles ka: "Kui puutud kokku puumaga,
mida ei sünni kunagi, kui sind pole just sihtmärgiks võetud,
siis tee end väliselt nii suureks kui võimalik
ja hoia puumaga metsikut, osest silmsidet.
Ja mida iganes teed, ära kunagi tagane.
Kui sa ei käitu nagu saak, ei muutu sa ka saagiks."
Kui ohtlikud need puumad on?
Nad on tapjaloomadest 2. kohal.
Põhjus, miks nende tapmisnäit on nii kõrge,
on see, et nad on tõelised varitseja-kiskjad.
Nad ründavad alati selja tagant ja haaravad oma saagil kaelast kinni.
Nad kas purustavad tolle lülisamba või unearterid.
Üht- või teistpidi -
selleks ajaks, kui märkad, et sind rünnatakse,
oled juba omadega õhtal.
Ma veedan suure osa oma ajast metsikus looduses.
Seal kord taas ringi liikudes püüdis miski mu pilku.
Need olid looma sarved, mis mulle sealt vastu vaatasid.
Olla just seal samas, kus põder oli oma sarved maha ajanud,
oli äärmiselt haruldane kogemus.
Minu jaoks lausa lepinguline hetk minu ja mu taevase Isa vahel
keset kõiki olukordi, mille pärast olin palvetanud
ja mida mõtteis läbi seedinud.
See oli kui lepingu märgiks minu ja Isa vahel.
Neid sarvi üles korjates mõistsin, et need on põdra sarved.
Põder liigub u 32 km päevas.
Leida korraga mõlemad ta sarved - seda ei juhtu kunagi!
Seal aga see sarvepaar just oli.
Võtsin need üles ja kiitsin ning ülistasin Jumalat.
Ma lihtsalt imetlesin seda kunstiteost, mille Jumal oli loonud
ja mõtlesin siis: "Armas aeg! Mida Sa, Jumal, püüad mulle öelda?"
Järgnevat on isegi raske kirjeldada.
Ma kuulsin Jumala, oma Isa, häält ütlemas: "Ma olen nii vihane.
Hingevaenlane on kolinud minu maale
ja ründab ning tapab minu lapsi.
Mulle aitab ta rünnakutest!
Nii kutsun igat ühte, kes nimetab end minu nimega,
tõusma püsti ja võitlema, ajades vaenlase välja mu maalt
ja võttes tagasi maa, mille kaitseks mu Poeg oma elu andis.
Võtke see tagasi!"
Astusin kujutletava kose alla
ja olin hämmingus seal all toimuvatest lahingutest,
mõõkadest-kilpidest, hobustest, jõest ja kotkastest -
kõik koos selles suures vetevoos.
Ja siis sama palju, kui seda kuulsin, sama palju ma seda ka tundsin.
Üksainus sõna: "Vaata!"
Sain otsekui elektrišoki
ja nägin endast 3 m kaugusel
täies hiilguses puumat,
oodates, et teen veel ühe samm ja siis ta oleks mind rünnanud.
Su aju kukub selle peale kui mudasse
ja sa mõtled: "On see tõesti...? Jaa, see on tõesti puuma
ja see tõesti sihib sind oma järgmise rünnaku tarvis."
Mõtlesin esimese asjana:
"Aga Jumal, mul pole mitte kui midagi!
Mul pole millegagi kaitsta end!"
Jumal aga möirgas vastu: "On küll!
Kus on need sõjarelvad, mille olen sulle andnud?"
Tõstsin hoobilt need põdrasarved oma pea kohale
jõllitades terava pilguga seda puumat.
Vaatasin neisse silmadesse, mis olid nii valmis tapma.
Ta pupillid olid nii laiad, et ta silmad olid üleni mustad.
Vaatasin seda puumat ja siis sisisesin ta peale,
otsekui andes mõista: "Ma näen sind, ma näen sind!"
Ja see puuma sisises mulle vastu, otsekui öeldes: "Ma näen sind
ja ma tapan su ära."
Küsisin: "Jumal, mida ma teen? Mida ma teen?"
ja kuulsin vastuseks: "Ründa, ründa, ründa!"
Tegin kõva kisa
ja hüppasin suurte sammudega selle puuma poole,
vaadates talle otse silma.
Ja tead, mida ta tegi?
Mitte midagi.
Ta nägi mind täiesti läbi.
Ma oleks selle aja peale juba ammu plehku pistnud!
Ma oleks ka tahtnud seda teha.
Selle asemel aga laskusin üha enam maad ligi,
võttes sisse veelgi võimsama ründepositsiooni.
Olime nüüdseks üksteisest vaid meetri kaugusel,
kuniks korraga see stseen muutus.
Olin küll endiselt silmitsi selle puumaga,
kes oli minust vaid meetri kaugusel.
Vaatasin neisse mustadesse, patustesse silmadesse,
mis olid valmis võtma mu elu
ja kuulsin teda kui ütlemas: "Oled alati teadnud, et olen olemas.
Sa lihtsalt polnud enne tänast näinud kunagi mu nägu.
Sa ei aja ju mind siit päriselt minema, sest sulle ju meeldib, et olen siin.
Tahan, et teeskleksid edasi, otsekui mind poleks olemas
ja pööraksid otsa ringi ning läheksid ära.
Ja siis ma tapan su."
Mind oleks kui jäälaviin tabanud ja ma seisin seal tardunult,
kuniks sain korraga nii vihaseks ja jää kohtus tulega. Püha tulega!
Ja ma kisasin täiest kõrist: "Valetaja!"
Karjusin ja hüppasin,
kisades: "Ma löön need sarved sulle pähe kinni!"
Just enne, kui jõudsin lüüa, lipsas see puuma kõrvale
ja ma lõin need sarved maasse kinni.
Kiskusin need maast lahti ja võtsin uuesti oma positsiooni sisse,
mispeale see puuma kihutas saba jalge vahel allamäge
ja ma kuulsin teda ütlemas: "Onu, tal on tõsi taga!"
Ja nii ta taganeski.
Põhjus, miks ma sellest jagan, on see, et see polnud vaid minu jaoks.
Igaüks meist, kes me peame Jeesust oma Issandaks ja Päästjaks,
seisab silmitsi sellise kiskjaga.
Ta jälitab sind igal päeval ja hetkel,
aga Jeesus kutsub sind haarama need sõjarelvad,
mille Ta on sulle andnud
ja vallutama tagasi oma südame maa, oma pere ja kogukond,
tehes seda läbi Jeesuse armastuse.
Aja saatan välja oma südamest, kodust ja kogukonnast, kus elad,
tehes seda Jeesuse armastusega.
Ta andis oma elu, et kaitsta kõiki neid asju
ja Ta ootab nüüd, et meie sinuga teeksime sama.
Oled sa valmis seda tegema?
Ja mina ütlen: sa oled enam kui võitja!
See, kes on sinus, on suurem, kui see, kes on maailmas.
Järgmises saates...
Jumala au sfääris sünnivad loovad imed koheselt.
Vaata meid järgmisel korral,
kui jagame sellest, kuidas saad teha Jumalaga koostööd,
et käia Tema aus ja näha Tema au ilminguid oma elus.
Tõlge: Anne-Ly Raukas