ETT LIV
Kan jag få en kopp kaffe? - Javisst.
Jag var värdelös
Jag heter Skip.
Jag kände mig som ett misslyckande under min uppväxt.
I hela mitt liv har jag försökt vara någon annan.
Min tvillingbror Matt och jag föddes i South Carolina i USA.
Vår biologiska mamma var alkoholist. Vi övergavs ofta i flera dagar.
Vi var väldigt undernärda när socialen placerade oss på ett barnhem.
Sedan ville ett par med fem döttrar adoptera tvillingpojkar -
och blev helt förälskade i oss.
De undersökte oss hos en läkare och diagnosen blev fosteralkoholskador.
De kommer sannolikt inte att kunna gå, tala eller cykla som vanliga barn.
Alkohol hade förgiftat våra hjärnor.
Men vår nya mamma och pappa beslöt sig för att kämpa för oss.
Vi var väldigt traumatiserade.
Varje gång mamma och pappa lämnade rummet när vi var små -
trodde jag att de aldrig skulle komma tillbaka.
Vi grät och bankade huvudet mot golvet tills de kom tillbaka.
"Allt är bra."
Skolan var väldigt svår. Vi var sjuka hela tiden och extremt överaktiva.
Lärarna förstod vårt dilemma och gav oss lätta uppgifter.
"Kan du säga hur mycket..." "I ett hus?"
Ändå måste vi ha seriös handledning.
Vi kunde bara inte lära oss saker. Vi ansträngde oss hårt -
och klarade oss ändå bara nätt och jämnt.
"Skip, kan du hjälpa honom? Michigan..." "Michigan..."
Jag skämdes och kände mig korkad, som en odugling.
Jag kände mig alltid sämre än andra och undrade vad de tyckte om mig.
Toppen! - Den här är cool!
Jag måste ha de coolaste kläderna för att känna att jag passade in.
Trots att min mamma och pappa älskade mig...
"Hallå killar! Jag vet att ni har kul, men det är matdags!"
...så hade jag förhärdat mitt hjärta på grund av min övergivenhet som liten.
Jag kände mig riktigt ensam och deprimerad men ingen visste detta.
Några år senare deltog jag i en kristen grupp -
där vi blev uppmuntrade att öppet berätta om våra liv.
"Vid den tiden var jag förmodligen ett och ett halvt år gammal."
Med min bakgrund var jag fruktansvärt rädd att bli utdömd.
Jag beslöt mig för att riskera detta och bara vara ärlig om mitt förflutna.
Det fungerade.
Trots att alla såg mig för den jag var -
förändrades inte deras beteende mot mig.
Äntligen tänkte jag att jag verkligen kunde vara mig själv.
Min bror Matt är gift nu och har ett fast jobb.
Media var något jag alltid hade gillat.
Så fick jag möjlighet att gå en filmskola i Sydafrika.
Nu jobbar jag med ett kristet medieteam -
som gör kortfilmer om människors liv. Jag känner mig inte värdelös längre.
Mitt liv är meningsfullt.
Jag vet vem jag är i Gud och att Han älskar mig precis som jag är.
Vi har alla motgångar men de borde inte definiera oss.
Varje människa har ett unikt värde och livet är en gåva.
Översättning: Åsa Eriksson Himlen TV7