ÜKS ELU
Mida saan teile pakkuda?
Kas ma kohvi saaksin? - Ikka.
MA OLIN MITTE KEEGI
Mina olen Skip.
Kasvasin üles tundes end täieliku läbikukkujana.
Püüdsin kogu oma elu olla keegi teine.
Mina ja mu kaksikvend Matt sündisime Lõuna-Karoliinas, USA's.
Meie bioloogiline ema oli alkohoolik, mistõttu jättis ta meid sageli unarusse.
Olime täiega alatoidetud,
kui sotsiaalosakond meid lastekodusse suunas.
Kuniks üks abielupaar, kellel oli 5 tütart,
tahtis adopteerida meid, armudes meisse täielikult.
Meid viidi arsti juurde kontrolli,
kus meile pandi diagnoosiks fetaalne alkoholisündroom.
Poisid ei hakka suure tõenäosusega käima, rääkima ega rattaga sõitma
nagu tavalised lapsed.
Alkohol oli mürgitanud me ajud.
Kuid meie uus ema ja isa otsustasid võidelda meie eest.
Olime beebieast nii traumeeritud,
et kui ema-isa lahkusid toast,
arvasin, et nad ei tule enam kunagi tagasi.
Nutsime ja tagusime pead vastu põrandat,
kuniks nad tagasi tulid.
Kooliaeg oli väga raske.
Olime pidevalt haiged ja samas hüperaktiivsed.
Õpetajad mõistsid me dilemmat ja andsid meile lihtsaid ülesandeid.
Vajasime pidevat ja korralikku juhendamist.
Me lihtsalt ei suutnud õppida.
Püüdsime kõige täiega, kuid saime vaevu läbi.
Mul oli häbi ja ma tundsin end rumalana.
Tundsin end tõelise läbikukkujana.
Tundsin end teiste kõrval alati alaväärsena,
mõeldes, mida nad küll minust arvavad.
Mul pidid olema kõige lahedamad riided,
sest need tekitasid minus seltskonda sulandumise tunde.
Kuigi ema ja isa armastasid mind...
Hei poisid! Tean küll, et teil on lõbus,
kuid aeg on tulla lõunale!
...paadutasin ma oma südame tänu beebieas kogetud hüljatusele.
Tundsin end tõeliselt üksildasena ja masendunult,
kuid keegi ei teadnud seda.
Aastaid hiljem osalesin ühes kristlikus grupis,
kus meil paluti rääkida avameelselt oma elust.
Olin eeldavasti 1,5-aastane...
Kartsin kohutavalt, et mind hüljatakse mu mineviku pärast.
Ometi otsustasin riskeerida ja olla aus oma mineviku suhtes.
See toimis.
Lähme sinna! - Hea mõte.
Kuigi kõik teadsid nüüd, milline ma olen,
ei muutnud see nende suhtumist minusse.
Lõpuks ometi sain ma olla mina ise.
Mu vend Matt on tänaseks abielus ja tal on kindel töökoht.
Mulle aga meeldis alati meedia.
Ja korraga tekkis mul võimalus läbida filmikoolitus Lõuna-Aafrikas.
Täna töötan ma kristliku meediameeskonnaga,
kes teeb lühifilme inimeste eludest.
Ma ei tunne enam, et oleksin mittekeegi.
Täna kogen, et mu elul on eesmärk.
Ma tean, kes ma olen Jumalas
ja et Ta armastab mind just sellisena nagu olen.
Me kõigi elus on tagasilööke,
kuid see ei tohiks veel defineerida meid.
Iga inimene on unikaalselt väärtuslik
ja elu on tõeline kingitus.
Tõlge: Anne-Ly Raukas