KIRIKU AEG
Liliann, oled eestlane ja Hannu, sina soomlane,
kuidas te teineteise leidsite?
Soome Rahvamisjoni aastaraamatus märkasime
teineteist esimest korda. Veidi hiljem kohtusime,
Rahvamisjoni suvepäevadel. Sidet siis veel ei tekkinud.
Naasin misjonitööle Mordvasse ja Hannu ootas enda minekut.
Septembris 2001 kohtusime "päriselt" ja siis läks asi lahti.
Rääkisime ja kirjutasime, mina elasin siis Eestis.
Detsembris kihlusime ja ülestõusmispühadel abiellusime.
Oleme 4-liikmeline pere, vanemad on misjonärid.
Meil on kaks last, vanem on 7a ja noorem saab kohe 6.
Tema käib veel lasteaias.
Kuigi lapsed ei saa palka, on nemadki misjonärid.
Mis ajendas teid misjonitööle minema?
Selle taga on kutse, mis on pärit juba vaaremast.
Tema palvetas juba üle 100 aasta tagasi
misjonitöö ja järeltulevate põlvede eest.
Siis tuli Püha Vaimuga täitumise kogemus,
mis viis selleni, et võtsin ühendust Rahvamisjoniga.
Nii avanesid uksed.
Tagantjärele võin öelda, et Jumala kutse.
Aga siis, kui veel mõtlesin, mida tahaksin teha,
ei teadnud ma, et Jumal kutsub misjonipõllule.
Mõtlesin, et kui saaksin kogudusetööst elatise,
siis ma teeksingi seda kuni elu lõpuni.
Kui tutvusin koguduses töötanud misjonäridega,
hakkasid ka oma mõtted selles suunas liikuma.
Uusi Tie lehes nägin kuulutust, milles otsiti Mordvasse misjonäri.
Andsin endast märku ja mind valitigi!
Pärast Mordvat lõpetasin ka misjonikursuse.
Saranskin töötasime koos Miina Viitaneniga
kahes koguduses. Tegime laste- ja noortetööd.
Lastetööd oli seal tehtud juba enne meid.
Noortetööd alustasime. Algul oli rühm väike.
Rühm on tegelikult palju öeldud.
Peale meie oli veel 2 tüdrukut.
Nad olid aktiivsed ning innustasid ka meid.
Vähehaaval rühm kasvas. Kui hiljem Mordvas käisin,
oli tore näha, et töö kestab edasi.
Mis pani teid koos Omskisse minema?
Omsk sai meie kohaks seetõttu, et Lilli oli
juba Venemaal olnud.
Polnud mõtet mõlemal jälle uut keelt õppima hakata.
Omskis oli vajadus kõige suurem, seepärast siis Siber.
Milline oli töö ja elu Siberis?
Huvitav ja meeldiv. See ei tähenda, et poleks olnud raske
või töö oleks hoogsalt edenenud ja laienenud.
Siiski on sealt palju häid mälestusi.
Jätkasin pühapäevakooli tööd ja alustasin noortetööd.
Laste sündides tegin tööd rohkem kodust,
toetades töötegijaid ja koguduse liikmeid.
Lisaks Omski kogudusele käisime vanades
eesti ja soome külades.
Seal oli veel inimesi, kes mäletasid endisi aegu,
kui külas tegutses luterlik kogudus.
Näiteks Rõškovas oli olnud soomekeelne kool.
Memmed oskasid eesti, soome ja läti keelt.
Umbes kümneselt, kui sain pioneeriks,
hakkasin unistama Siberist. Oli suurepärane kogemus
elada nii kaua Omskis. Nüüd võin tagantjärele öeda,
et kuigi pioneeriaastatel ma Jumalat ei tundnud,
tundis Tema mind juba siis. Sain ettevalmistuse Siberiks.
Naljaga pooleks võib öelda, et meid aeti Siberist välja.
Viisade saamise kord muutus ja me ei saanud jääda ootama,
kas meile antakse kunagi töö- ja elamislube.
Meie "õnnetuseks" oli just ülemineku aeg, mil ka
kohalikud ametnikud ei teadnud, kuidas tegutseda.
Seepärast pidime sealt ära tulema.
Oleme võtnud kontakti ja praegu näib üsna tõenäoline,
et oma järgmise tööperioodi olemegi Venemaal.
Jätaksime selle ka eestpalvesse ja ennekõike Jumala kätte.
Ka mina võiksin öelda, et tahaksin uuesti välja minna.
Suurim põhjus on ehk see, et kuigi tööandja on sama
ning ka läkitajad on samad, siis Eestist pärit olles
on kummaline olla läkitatud tööle kodumaale.
Vahel on seepärast kadunud misjonäri identiteet.
Välja minnes võiksin taas kogeda, et olen misjonitööl.
Mis on misjonitöö juures parim?
Tunda ja märgata, et käime Jumala poolt
ette valmistatud jälgedes.
Mitte ainult teadmine vaid ka kogemus, et
me ei tee seda tööd üksi. See on Jumala töö.
Ja et lõpuks vastutab Jumal.
Seda tööd teevad koos meiega
need, kes meie eest palvetavad, kirjutavad, on meid läkitanud.
Kui oleksime siin läkitajateta, ainult koos Jumalaga,
ei saaks me vahel kaarti kusagilt misjoniringist, et
täna palvetati seal meie eest. Ei oleks inimesi, kellele
saata sõnumit, et vajan laupäeval kell 14 eestpalvet.
Misjonitöös on suurepärased töökaaslased.
Ja kuigi alati ei lähe kõik plaanipäraselt, siis
tagasi vaadates on näha, et just nii pidigi minema.
Jumal kannab hoolt.
Head vaatajad! Nägite just Kiriku aja viimast saadet.
Tänu teile möödunud kahe aasta eest!
Töö Baltikumis ja Venemaal kestab.
Kanname palves Venemaa ja Baltimaade luterlastest
töötegijaid ja vabatahtlikke.
Kõiki saateid saab vaadata meie kodulehe kaudu.
Tänu, et olete olnud meiega! Nägemiseni!
Tänud meie saadet vaatamast kõik need kaks aastat.
Loodan, et mäletate neid kogudusi, kirikuid ja inimesi,
kes Jumala nimel tööd teevad ja meie eest palvetavad.
Nägemiseni!
Tõlge: Liliann Keskinen