KIRIKU AEG
Tere tulemast vaatama saadet ”Kiriku aeg”!
Täna oleme Peterburis, Püha Maria kirikus.
Kohtume Ingeri Kiriku piiskopi Aarre Kuukauppiga.
Uurime, mis mehega on tegu.
Kuidas te ennast määratlete?
Kas te olete soomlane, ingerlane või venelane?
Ütleksin, et olen kristlasest ingerlane.
Ingerlus on minu meelest väga seotud kristlusega.
Nii meie kui lähedaste sõprade peredes
on kristlus olnud olulisel kohal.
Määratleksin end nii. Ingerlus on omapära.
Venemaal, Ingerimaal elanud soomlased on
võtnud omaks kombeid, vene kultuuri jooni.
Milline oli teie lapsepõlve pere?
Ema oli kõva rääkija, kuulutaja ja palvetaja.
Tema säilitas peres kristlikku sõnumit.
Ta kasvatas meid selles vaimus. Isa oli tavaline soomlane.
Ta oli selles valdkonnas vaikne, kuid kristlust soosiv.
Keltto on teie kodukant. Aga teiegi pere oli Siberis.
Millised ajad teie peres on olnud?
Sõja ajal saadeti minu vanemad Siberisse.
Nad elasid Krasnojarski kandis üheksa aastat.
Seal suri pere vanim laps, ainus Ingeris sündinu.
Teised kaks, vend ja õde sündisid Krasnojarski krais.
Mina ja noorim vend sündisime Karjalas.
Mida tähendab teie pere jaoks usu tunnistamine?
Sündisin kuu enne Stalini surma ja pole õudusi kogenud.
1960ndail käisin Keltto koolis. Oli Jumala pilkamise aeg.
Hruštšovi ajal oli levinud kristluse ja usu pilkamine.
Seda olen kogenud.
Meil oli range kasvatus ning lapsedki ei aktsepteerinud
kommunistlikke ega ideoloogilisi märke.
Koolis olid ju märgid esimestest klassidest peale ―
tähed Lenini portreega esimeses klassis.
Keeldusime sellest. Hiljem keeldusime punasest kaelarätist.
Selle tulemusel pidime paar korda aastas vestlema õpetajaga,
kes vastutas ideoloogia eest.
Ta püüdis meid mõjutada, et aktsepteeriksime märke.
Muud suuremat tagakiusu või sundimist polnud.
See oli enamvähem talutav.
Kuidas te usule tulite ja millal see toimus?
Lapsemeelselt olen enda meelest alati uskunud.
Mind ristiti väiksena. Kodus peeti vaimulikke koosolekuid.
See oli Karjalas, väikeses majakeses.
1960ndail kolisime Kelttosse, seal kuulasime raadiost palvusi
hommikuti ja õhtuti ning pühapäeviti jumalateenistusi.
Ei olnud veel oma kirikut. Teadmine usust on lapsepõlvest.
Isiklik ärkamine usule toimus üle 20-aastasena.
Pärast sõjaväge sain mõjutusi Piiblist.
Sõnas öeldakse, et Vaim puhub, kus tahab.
Kogesin noorena Vaimu puudutust.
Meil oli noorterühm veel enne koguduse asutamist.
Kogunesime kodus, pidasime koosolekuid,
suhtlesime omavahel. 1977 asutati esimene kogudus.
Siis liitusime selle kogudusega, mis käis koos Puškinis.
See oli tore aeg.
Olete konfirmeeritud Narvas. Miks just seal?
Konfirmatsioon on luterlusse kuuluv kiriklik toiming.
Noored, 15-16aastased saavad õpetust.
Mina sain õpetust kodus, emalt ja ühelt naisjutlustajalt.
Siis viidi meid Narva, kus oli lähim luterlik kirik.
Seal oli pastor Elmar Kull, kes oskas veidi soome keelt.
Tema meid leeritas ja võttis vastu koguduse liikmeks.
Meist said Narva koguduse liikmed, veidi mitteametlikult.
Läksime tellitud bussiga. Kui miilits oleks kinni pidanud,
oleksime öelnud, et läheme poodidesse.
Narvas olid head kauplused, meil oli olnud piisavalt kõike.
Läksime turistidena ostlema. Sellline oli lugu miilitsatele.
Kirik oli puupüsti täis. Kaugelt tulles jõudsime just alguseks.
Pidime kasutama jõudu, et pääseda oma kohale rõdul.
Kuna laulsime kooris, oli rõdu jäetud meile.
Sõnagi ütleb, et Jumala riik tuleb jõuliselt.
Nii pidime ka meie jõudu kasutama,
et rahvahulgast läbi pääseda.
Kirik täitus juba pool tundi enne teenistuse algust.
Peab ütlema, et siis jälgiti meid ametivõimude poolt pingsalt.
Toonases koguduse nõukogus oli 20 liiget.
Nad jälgisid hirmuga toimuvat, ega kirikut ära ei võeta,
kuna kogudus oli aktiivne. Noorte tegevus oli keelatud.
Tänu Jumalale, kogunesime kodudes.
Osalesime aktiivselt kooris. Aeg läks edasi.
1980ndate keskel läksid ajad vabamaks
ja vabadus suurenes.
1988 oli suur koosolek, mille algatas rahvas.
See oli revolutsiooni algus, kogudusse taheti uut juhatust.
Et noored saaksid üles seada ka oma kandidaate.
Koosolekule tuli ametnik, kes teatas, et see on ebaseaduslik.
Et see tuleb laiali saata ja otsused tühistada.
See juhtus veel 1988.
Kui nüüd elule tagasi vaatate, kuidas näete Jumala juhtimist?
Minu meelest on kõiges näha Jumala juhtimist.
Mul on elus hästi läinud. Sain hea naise.
Meil on neli last, kellest kõik kuuluvad kogudusse
ja on koguduses aktiivsed.
Olen näinud kiriku asutamist, olnud esimeses koguduses.
Näinud uut tõusu Gorbatšovi ajal,
seda, kuidas hakkasid puhuma vabaduse tuuled.
Nägin seda, kui Venemaal hakati otsima Jumalat.
See on imeline, et ühe inimese elu ajal toimub nii palju.
See on olnud tohutu kogemus, Jumala õnnistus.
Milline on hea karjane?
Ta märkab inimesi, näeb oma karja,
sellesse kuulujaid ja mitte kuulujaid.
Ka karjast kõrvale jäänuid või lahkunuid.
Märkab inimeste olukordi, arvestab nendega ja
armastab inimesi. See on karjase tähtis ülesanne.
Üldkiriklikult on karjase ülesanne kirikut koos hoida.
Hoida ühtsena, kuid mitte Piibli tõdede arvelt.
Ainult Piibli tões ja Kristuse armastuses on tõeline osadus.
Tõlge: Liliann Keskinen