KIRKON AIKA
Hei, tervehdin teitä koti- kaupungistani Petroskoista!
Petroskoi sijaitsee Karjalassa Äänisen rannalla.
Tänään tutustumme kirkkoherraamme Alekseihin
ja hänen vaimoonsa Nadezhda Krongolmiin.
"Isäni, Kaikkeuden Luoja, olet kaikkien alkujen alku."
"Loit taivaan, maan, tähdet, annoit meille elämän."
Siinä, että saamme tehdä työtä yhdessä on paljon
positiivista, se on meille etuoikeus.
Kielteisiäkin puolia on,
sillä kotonakin voi tuntea olevansa töissä.
Kumpikin on kirkon työntekijä - on vaikeaa vaihtaa vapaalle.
Välillä on vaikeaa levätä.
Välillä sovimme, ettemme puhu työasioista.
Emme puhu, emmekä edes muista sitä.
Silti on vaikeaa pitää vapaapäiviä.
Toisaalta tukea saa siitä,
ettei tarvitse selittää myöhäistä kotiintuloa.
Ei tarvitse selittää, miksi tuntemattoman
ihmisen tapaamisessa meni monta tuntia.
Vaimoni ymmärtää, että olen pastori,
eikä kaikki aina mene niin kuin sovittiin.
Tämä on minulle suuri tuki työssäni.
Kotona ei odota vihainen katse ja tuomio,
vaan ilo - tulithan lopulta!
Kuten Luther sanoi, miehen tehtävä on
lähteä niin, että vaimo häntä aina odottaisi.
Ja vaimon tehtäva on huolehtia siitä,
että kun myös lähtee töihin hän haluaa aina palata.
Vaimoltani tämä onnistuu. En tiedä itsestäni.
Voimme rukoilla yhdessä, keskustella.
Joskus ratkaisemme kotona asioita niin, että
seurakunnassa kerromme miten olisi hyvä toimia.
Tukemista on täytynyt opetella.
Meillä on ollut hyviä esimerkkejä.
Olen siitä Jumalalle kiitollinen.
Lähetystyöntekijöitä, joka ovat tehneet
työtä yhdessä, avioparina ja
näyttäneet elämällään esimerkkiä.
Kun heitä ei ole ollut, olen rukoillut
esimerkkejä ja varmuutta toistemme tukemisessa.
Aleksei ja Nadezhda Krongolm, kertokaa miten tapasitte,
löysitte toisenne ja menitte naimisiin.
Vastaanko minä?
On vaikeaa vastata tuollaiseen kysymykseen.
Emme erityisesti etsineet puolisoa -
'löytäisimpä itselleni jonkun..'
Veljelläni oli tuttu,
joka teki nuorisotyötä luterilaisessa kirkossa.
Kun tulin itsekin nuorteniltaan,
siellä istui eräs ihana tyttö.
Vähitellen tutustuimme toisimme ja aloimme
viettää aikaa yhdessä.
Sitä kesti kuusi vuotta.
Kerran kävelimme Äänisen rannalla -
Petroskoin ranta on kaunis, tulkaa katsomaan!
Rannalla sijaitsee myös maistraatti.
Olin jo useasti kosinut,
sillä halusin, että olisimme aviopari.
Mutta meillä oli ollut pelkoa ja epävarmuutta..
Kun kävelimme rannalla, otin häntä kädestä
menimme maistraattiin ja jätimme hakemukset.
Niin yksinkertaista se oli!
Nadezhda, haluatteko lisätä jotakin?
Tapasimme todellakin nuortenillassa.
Pari ensimmäistä vuotta olimme vain ystäviä.
Sitten Jumala avasi sydämet ja aloitimme seurustelun.
Vieläkö olette rakastuneita?
Miten voisin olla olematta rakastunut häneen?
Sanoisin niin, että vaimoni yllättää minut joka päivä.
Joka aamu herään ja odotan yllätyksiä.
Sitä on olla rakastunut.
Kun seitsemän vuoden jälkeenkin
vaimon näkeminen aamulla tekee päivän.
Kutsukaa sitä, miksi haluatte.
Ennen häitä oli sisäistä epävarmuutta.
Kestääkö tämä loppuelämän?
Pyysin Jumalalta esimerkkejä
toisista aviopareista.
Taaksepäin katsoen olen kiitollinen siitä,
että Jumala on vaikuttanut avioliitossamme
sen jokaisena päivänä.
Joka päivä tuo uutta,
elämä ei riitä puolison tutkimiseen.
Kyllä, olen rakastunut.
Iloitsetko siitä, ettei taivaassa mennä naimiin?
Tärkeintä on huomata siellä kaikki muutkin!
Mitä teille merkitsee Kristuksen rakkaus?
Siinä on kaikki.
Työni kautta olen ymmärtänyt,
ettei rakkaus tarkoita vain iloa.
Rakkautta on se, että Hän on läsnä hädässäni.
Jumalan suhtautuminen sinuun ei muutu,
Hän on uskollinen. Aina.
Rakkaus on horjumaton.
Ilman Kristuksen rakkautta ei ole mitään.
Aina sen olemassaoloa ei tunne,
mutta ilman sitä ei pärjää.
Koemme sitä rakkautta päivittäin.
Uskollisuus on tärkeä.
Olen pari päivää miettinyt juuri tätä kysymystä.
Mikä Jumalan rakkaudessa on erityistä?
Jumala ei koskaan väsy ihmiseen.
Me ihmiset joskus sanomme, ettet sinä tuohon pysty,
me menetämme välillä itse uskon.
Näin pystytämme esteitä.
Kristuksen rakkaus on kuin joki,
joka murtaa pystyttämämme esteen.
Näin saamme huomata,
että elämässämme tapahtuu ihmeitä.
Kertokaa seura- kuntanne elämästä.
Seurakuntamme on hyvin itsenäinen.
Vaikka seurakunnan paimen joutuisi lähtemään,
seurakunta säilyisi elävänä.
Se on kirkon tärkeä tehtävä.
Synnyttää eläviä seurakuntia.
Seurakuntalaisia meillä on noin 150.
Seurakunta jakautuu kahteen ryhmään.
Ei siksi, että riitelisimme.
Meillä on kaksi jumalanpalvelusta - suomeksi ja venäjäksi.
Suomenkielinen klo 11,
lähinnä inkerinsuomalaisille.
He ovat jo ikäihmisiä.
Keski-ikäsiä on mukana vain vähän.
Toinen jumalanpalvelus on kello 14 venäjäksi.
Suurin osa osallistujista on nuoria ja keski-ikäsiä.
Siksi meillä on tulevaisuus, mahdollisuus kasvuun.
Minun on helpompi kertoa nuorisotyöstä.
Olen ollut jo monta vuotta nuorisotyöntekijä.
Olemme etsineet uusia mahdollisuuksia.
Nyt ovet ovat alkaneet aueta.
Sellaisetkin, mistä emme olleet tietoisia.
Nyt teemme nuorten kanssa lähetystyötä.
Käymme Karjalan kylissä, Segezassa,
Kemissä ja paikoissa, joissa ei vielä ole seurakuntaa
Kokoamme lapset kulttuuritaloille
ja kerromme heille ilosanomaa.
Onko seurakunnalla haaveita, joita haluaisitte jakaa?
Unelmat ovat tärkeitä.
Haluan kiittää rovasti Mikko Lammia unelmasta.
Olin silloin vielä vapaaehtoistyöntekijä.
Hän kutsui meidät koolle ja kysyi,
millaisena näemme työmme.
Minulle hän sanoi,
että Petroskoissa on seitsemän kaupunginosaa.
Minä en edes tiennyt sitä!
Hän sanoi, että tulevaisuudessa jokaisessa
voisi olla oma nuorisotyöntekijä.
Jumala on tätä ajatusta minussa kypsyttänyt.
Olen ymmärtänyt, miten tärkeää on
uusien työntekijöiden kasvattaminen.
Yksin on vaikea työskennellä.
Se on unelmani nuorisotyössä.
Että meillä joskus olisi enemmän työntekijöitä.
Tapahtumia järjestettäessä puuttuu usein käsiä.
On tärkeää kasvattaa ja kouluttaa
uusi sukupolvi.
Aikanaan he päättävät miten palvelevat.
Ehkä joku heistä valitsee nuorisotyön.
Rukousaiheita on aina - Inkerin kirkon kasvu.
Jotta kirkko ei juuttuisi paikoilleen.
Jotta työntekijät, joille Kristus on antanut vastuuta
eivät pitäisi itseään valmiina, vaan kuten Paavali
sanoo pyrkisivät aina elämään saamansa
kutsun arvoisesti. Aina on missä kehittyä.
Aina on ihmisiä, jotka tarvitsevat tukeamme.
Joskus emme huomaa sitä.
Jotta katsojat Suomessa ja Virossa rukoilisivat,
että Inkerin kirkko Venäjällä ja täällä Petroskoissa
olisi kirkkoa, josta ihmiset löytäisivät lohdun.
Että ihmiset voisivat löytää itsensä.
Että he saisivat tulla Jumalan lapsiksi.
Että kirkko olisi paikka, mihin aina voisi tulla,
eikä ketään heitettäisi ulos.
Vaikka et tuntisi perinteitä, kokisit olevasi kuin kotona.