KIRIKU AEG - Siberis -
Täna oleme külas misjonäridel Vitalil ja Antoninal.
Nende lugu usuletulekust on huvitav.
Esmalt kolisid nad Ulan-Udest Keltosse,
et õppida Ingeri kiriku koolituskeskuses ja leida oma koht misjonitöös.
Eelmise aasta augustis kolisid nad Karatusi kogudust rajama.
Tere tulemast Karatusi!
Jumal, kata mind oma armastusega
tormide ja kurjade tuulte keskel.
Mu Jumal, ei saa ma end päästa,
tulen su juurde, et lohutaksid.
See on nende puhul väärtus, et nad teevad tööd koos.
Neil on ühine nägemus.
Nad on venelastest misjonäripaar.
Oleme nende eest väga tänulikud, palume neile jõudu selleks tööks.
Et neil oleks jõudu minna läbi raskustest, neid on ja tuleb.
Palume, et nad oleksid Karatuzale truud ja püsivad töötegijad.
Rääkige oma tööst ja sellest, kuidas Karatusi sattusite.
Alguses läksime Keltosse,
et Ulan-Ude jaoks koolitust saada.
Siis öeldi meile, et Krasnojarski krais ei ole üldse töötegijaid.
See pakkumine tuli ootamatult.
Oli raske, meil oli juba 3 last. Alguses oli raske, aga harjusime.
Ma ei plaaninud õppimagi minna, arvasin, et põhikursusest piisab.
Siis suhtlesin õpetajatega ning kuulsin, et on vaja veel õppida.
Pidin lõpetama seminari.
Jumal oli kõiges imeliselt abiks. Esimene aasta oli väga raske.
Kooli jõudmine võttis 2 tundi. Elasime kaugel.
Siis pakkus piiskop meile oma vana maja.
Elasime tasuta majas, mis asus koolis 300 meetri kaugusel.
Abikaasa ei olnud ainult kodune, temagi jõudis ned harida.
Millistel kursustel sa käisid?
Käisin diakooniakursustel, ainult viimasel korral mitte, olin rase.
Käisin laste-, pere- ja noortetöö kursustel.
Veel oli see?
Meil oli 3. kursusel pastoraal- pedagoogika ja -psühholoogia.
Ta oli üks priimustest.
Küsisime eriloa osalemiseks, pandi hinne.
Nii moodustus meie teenimistöö.
Otsustasime minna, kuhu Jumal juhib ja kus on vaja teenida.
Aitame teineteist. Teeme tööd koos,
loodame, et see on nii ka edaspidi.
Minu naine on alati unistanud õpetaja ametist.
Millisel alal?
Juma on näidanud, et väikestele lastele.
Siin Karatusis meil on juba pühapäevakool.
Mitu last oli viimati tunnis? -Kümme.
Plaanis on Sagais alustada beebikooli.
Kuidas te koos töötate ja teineteist toetate?
Oleme spetsialiseerunud.
Mina töötan väiksematega.
Saan kontakti alla 14-aastastega. Vanematega on juba raskem.
Vitalil on vastupidi.
Tema saab kontakti alates 25-aastaste noortega.
Noorematega on tal raskem. Talle helistati kusagilt, kus on kuni 80 last.
Nii kahju, et pole täiskasvanuid.
Küsisin ainult, mida me nendega peale hakkame?
Ütlesin, et need on vist meie tulevased koguduseliikmed.
Hakkame neid kasvatama.
Kõik sõltub muidugi Jumalast. Vaatame, kuidas minema hakkab.
Mu Jumal, oma püha hingusega
täida mu purjed armastuse, usuga.
Ebamaise valgusega näita teed,
kus taevas on piiritu.
See on kogu Karatusi piirkonna perspektiivseim koht.
Kogusime üle 40 allkirja koguduse liikmelisuse sooviga.
Näiteks Verhne-Bulankas on kokku ainult 31 elanikku.
Siin on üsna suur kogudus. Teha on palju.
Kirik on kehvas olukorras, talviti me siin ei kogune.
Külma tõttu koguneme kultuurimajas.
Teenistused on kaks korda kuus.
Plaanime ka lastetööd, pühapäevakooli.
Siin on head tingimused. Külal on tulevikku.
Oleme korraldanud siin laagreid lastele ja noortele.
Noori tuli ka kaugemalt. Laagrid olid head.
Näiteks altaripildi maalis üks laagris osalenud neiu.
Külarahvale meeldis ja laagreid tahetakse veel.
Jeesus on mu Päästja, kellesse usun kogu südamega.
Kui tulin usule, oli Jeesus üks õpetaja teiste hulgas.
Ei mõistnud siis veel kõike.
Uurides ja võrreldes taipasin, et ainult Jeesus on minu elu mõte,
muu on tähtsusetu.
Kui inimene ka kõike omaks, oleks Jeesuseta see hukatuseks.
Millest te unistate?
Unistan sellest, et 8-9 aasta pärast võime siit lahkuda.
Mitte lihtsalt ära minna, vaid et siin oleks töötegija.
Meil pole seda küll ametlikult, aga oleme siiski misjonärid.
Misjonitöö peab olema ajaliselt piiritletud.
Kasvatatakse rühm, kust tuleb uus juht,
ta õpib, ja saab vaimulikuks.
Siis on misjonäri töö tehtud ja ta saab edasi liikuda.
Muidugi, 8 aastat! Selle ajaga juurdume siia.
Arvan, et minul on kerge siit lahkuda.
Sina ju asju ei paki!
Iga kord on nii. Tema ütleb, et kolime.
Mina pakin nädal aega kohvreid.
Nüüdki on lahti pakkimata asju. Remonditakse vaimulikule maja.
Suvel kolime jälle, vist ei tasu neid siin enam lahti pakkida.
Mida võiksid vaatajad Eestis ja Soomes teile paluda?
Et meie lapsed püsiksid taevateel.
Et kogudusel oleks tõeline usk. Et nad usuksid tõesti Jumalasse.
On tähtis, et poleks ebajumalaid.
Et kirikus ei käidaks pastori või humanitaarabi pärast,
või et sünniti soome või eesti peresse.
Et ei käidaks harjumuse pärast.
Et koguduseliikmed saaksid õiget õpetust,
on Jumala Sõna, Jeesus.
Päästja, kes suri ja tõusis üles meie pattude pärast.
See on tähtis. Mis mõte sel muidu oleks?
Et Issand juhiks meie tegusid, tundeid ja mõtteid.
Me võime ise ju midagi teha, aga ka eksida ja langeda.
Lõpeks ei suuda me midagi ilma Jumalata, vajame tarkust.
See on tähtis. Alati on raske kolida,
maha jäävad sõbrad ja lähedased.
Kellega rääkida ja palvetada, lihtsalt küsida, kuidas läheb.
Kui seda pole, on raske.
Olen emotsionaalne ja suhtleja.
Vajan suhtlemist, ilma selleta on lõpp.
Alguses oli väga raske, tahtsin kellegagi tuttavaks saada.
Ma ei tahtnud hakata kolimist kahetsema,
lahkumisele mõelda.
Samal päeval, kui nuttes Jumalat palusin ja oli paha olla,
küsis üks naine, mis mu nimi on, kes on mu laps, kus ta õpib?
Kas meist võiksid sõbrad saada?
Hoiame endiselt sidet. Jumal juhibki nii.
Ja selliseid ”pisiasju” on palju meie elus.
Meil on, mille eest tänada.
Palvetame koos Vitali ja Antonina eest.
Tänud vaatamast! Kohtumiseni kahe nädala pärast.
Tõlge: Liliann Keskinen