KIRKON AIKA
Hei! Tänään olemme Narvassa,
Viron kolmanneksi suurimmassa kaupungissa.
Narva sijaitsee Euroopan Unionin itärajalla.
96% asukkaista puhuu venäjää.
Narvassa on vain yksi luterilainen kirkko ― Aleksanterin suurkirkko.
Tänään keskustelemme venäläisen pastorin Oleg Sevastjanovin kanssa.
Kysymme häneltä, ovatko kaikki venäläiset ortodokseja ja
tarvitaanko Narvassa venäjänkielisiä luterilaisia jumalanpalveluksia?
Pastori Oleg, Narvaa pidetään melkein kokonaan
venäläisenä kaupunkina, jossa melkein kaikki
ovat ortodokseja. Tarvitaanko täällä venäjänkielisiä
luterilaisia jumalanpalveluksia?
Niitä ei vaan tarvita ― ne ovat välttämättömiä.
Sanoitte, että Narva on venäläinen kaupunki.
Minä sanoisin, että se on venäjänkielinen kaupunki.
Täällä on erilaisia ihmisiä. Narva puhuu venäjää.
Sanoitte, että he ovat ortodokseja. Nimellisesti kyllä.
Mina kutsun sitä islamilaiseksi syndroomaksi.
En halua loukata ketään, mutta tilanne muistuttaa sitä.
Islamissahan ihminen on muslimi, jos hän syntyy
muslimimaahan tai muslimiperheeseen
tai kansaan, joka tunnustaa islamin uskoa.
Nykyisin kaikkia venäjänkielisiä
pidetään ortodokseina.
Mutta todellisuudessa, hengellisesti
he eivät ole ortodokseja.
He eivät ole edes pakanoita,
koska pakanoilla oli jumalia.
Pakanat uhrasivat niille.
Pakana-jumalilla oli Olympus-vuori.
Nykyisin heidän uskonsa on pikemminkin epäusko.
Se sisältää sellaisia uskonnollisia toimituksia,
jotka eivät ole lähtöisin kirkosta
vaan kansanuskostoa.
Mistään kirkon kaanonista
emme sellaisia sääntöjä löydä.
Nyt pidetään ortodoksisuutena sitä,
että on ”oikea” usko ja säännöt,
mutta ne eivät ole oikeita suhteessa Kristukseen.
Siksi puhun luterilaisen jumalan- palveluksen välttämättömyydestä.
Myös katolisen ja muiden kirkkokuntien puolesta.
Olen siinä mielessä avoin. Tärkein on sisältö, ydin.
Täytyy puhua Kristuksesta eikä tavoista.
Siksi tarvitaan venäjänkielisiä luterilaisia jumalanpalveluksia.
Miten aloitte pitää jumalanpalveluksia Narvassa?
Päädyin tänne mielenkiintoisella tavalla.
Suomessa aloitettiin jumalan- palvelukset venäläisille
maahanmuuttajalle vuonna 1992
Turussa ja myöhemmin Helsingissä.
Kerran kuukaudessa kävi kolme
pastoria Pietarista ja Moskovasta Suomessa.
Se oli ensimmäinen kokemus palvella venäjänkielisiä
hajoavan Neuvostoliiton ulkopuolella.
Nämä inhimiset olivat vaikeassa tilanteessa.
Vanha ympäristö oli poissa ja
uuteen juurtuminen vaikeaa.
Minulle tuli rakkaaksi työ niiden parissa,
jotka olivat jättäneet kotimaansa.
Palattuani Moskovaan en edes hakenut
entistä paikkaani seurakunnassa.
Palvelin jonkun aikaa Terijoella.
Sitten aloin valmistella projektia, joka kohdistuisi
venäjänkieliseen väestöön Venäjän ulkopuolella.
Halusin kovasti lähteä Viroon. Rakastan Viroa.
Kävin täällä ensimmäistä kertaa vuonna 1983.
Ihastuin tähän maahan.
Projektia valmistellessani käännyin Venäjällä
työskentelevien virolaisten lähetystekijöiden puoleen.
He tukivat minua.
Heidän tuellaan aloin valmistella ohjelmaa.
Valmistelu kesti vuoden.
Etsimme myös työn taloudellisia tukijoita.
Kun kaikki oli valmista, Inkerin kirkon piispa
Aarre Kuukauppi otti yhteyttä Viroon.
Lyhyiden neuvottelujen jälkeen
minua kutsuttiin tänne.
Tulin Narvaan,
koska Viron kirkko tarvitsi eniten apua täällä.
En epäröinyt hetkeäkään. Kysyin, koska pitäisi tulla.
Ja tulin, viisi vuotta sitten.
Pastori Oleg, palvelette venäjäksi Viron luterilaista kirkkoa.
Millaista Narvassa on tehdä työtä?
Alussa, ensimmäiset pari vuotta
minulta kysyttiin, miten jätin yli 40 vuoden
jälkeen Moskovan ja tulin pieneen Narvaan.
Täällä ei ole mitään
― ei merkittäviä museoita, teattereita,
mahdollisuuksia viettää aikaa kulttuurin parissa.
Vastasin, että olen saanut jo tarpeeksi suurkaupungeilta.
Moskovalla, Pietarilla, Chicagolla, New Yorkilla
tai muilla ei ole minulle tarjottavaa.
On tullut aika antaa itse.
Kun jaat, ei ole väliä, missä sijaitset.
Suhtaudun paikkaani Narvassa
Jumalan johdatuksena.
En haaveillut Narvasta. Mutta näin vain tapahtui.
Minulle sanottiin, että minua tarvitaan täällä.
Olen Kristuksen sotamies, sotilas.
Tulin tänne.
En esitä kysymyksiä, suoritan tehtäväni.
Minua ei pelota jumalan- palveluksien pieni osallistujamäärä.
Puhuin asiasta erään katolisen nunnan kanssa.
Hän sanoi, että nyt ei ole määrän vaan laadun aika.
Määrän aika oli perestroikan aikana.
Silloin kun imperiumi romahti,
ihmiset yrittivät täyttää hengellisen tyhjiön,
missä oli asuttu 75 vuotta.
Ihmiset ryntäsivät kirkkoon,
mutta kirkko ei ollut valmis ottamaan heitä vastaan.
Ei ollut syvästi uskon asioita ymmärtäviä hengellisiä johtajia.
Ihmiset pettyivät ja ryntäsivät
noitien ja ennustajien luo ja liittyivät lahkoihin.
Silloin langettiin ansoihin
jotka yhä tekevät työstä Narvassa vaikeaa.
Silloin, kun olisi ollut tilaisuus,
kirkko ei pystynyt avaamaan ovia venäjänkielisille.
Mutta erilaiset lahkot ja ryhmät
käyttivät tilaisuuden hyväkseen.
Mutta kristillisyys tarkoittaa vapautta Jumalassa.
Vapautta valinnoissa.
Jokainen saa päättää, missä hänen on hyvä olla.
Jokainen saa itse päättää missä kohtaa Jumalan.
Se päätös ei kuulu minkään lahkon johtajalle.
Huomioin työssäni aina tilanteen.
Jos on mahdollista puhua ryhmille, teen niin.
Esimerkiksi opiskelijoille.
Jos on mahdollista puhua kahden kesken, niin puhun.
Aina jumalanpalveluksen jälkeen rohkaisen ihmisiä soittamaan.
He soittavatkin ja tapaamme.
Yritin järjestää raamattupiirejä.
Minulta se ei onnistunut, ihmiset asuvat kaukana
varsinkin talvisin on hankalaa liikkua.
Siksi yritän tavata ihmisiä kasvotusten.
Se on minun metodini, minulle ominaisempaa.
Se on ihmisistäkin mukavampaa.
He kokevat välitöntä kiinnostusta.
Pastori Oleg, mitkä ovat suurimmat
vaikeudet ja koettelemukset,
joista olette Jumalalle kiitollinen?
Kiitän Jumalaa kaikesta.
Siitä, että elän tätä päivää.
Siitä, että saan keskustella kanssanne.
Olen Jumalalle kiitollinen siitä,
ettei oma tahtoni aina toteudu.
Saan sivalluksen niskaan -
Hän on hyvä Isä ja kasvattaja.
Heti, kun teen jotakin väärin, Jumala rankaisee.
Hän antaa ymmärtää, etten mennyt oikeaan suuntaan.
Aluksi mieliala laskee itsekkyyteni takia.
Loukkaannun, koetan ylipuhua Jumalaa.
Jumala pitää päänsä ja näyttää miten ne ovet sulkeutuvat,
jotka ovat minulle tarpeettomia.
Olen siitä kiitollinen.
Pastori Oleg, lyhyesti, mitä on luterilaisuus?
Dogmatiikan kielessä se on puhdas oppi.
Monille tämä sanonta jää ehkä epäselväksi.
Reformaatio puhdisti kirkon.
Me siivoamme asuntomme.
Pölyä ja roskia kerääntyy päivittäin.
Kirkko on kuin elimistö, jolle on ominaista sairastaa.
Roskaa kerääntyy,
se sairastuttaa ja joskus pilaannuttaa kirkon.
Reformaatio puhdisti kirkon.
Luterilaisuus merkitsee minulle jatkuvaa puhdistusta.
Luther sanoi, että meidän on suoritettava
reformaatio itsessämme ja kirkossamme päivittäin.
Luterilaisuus merkitsee mielestäni sitä.
Kiitos mielenkiintoisesta haastattelusta,
Narvan Aleksanterin seurakunnan pastori Oleg Sevastjanov.
Kiitokset myös teille.
Toivon enkeleitä teitä suojelemaan.
Jumala teitä siunatkoon.
Kiitos.