KIRIKU AEG
Tere tulemast Narva, minu kodulinna!
Isa Oleg, Narvat peetakse peaaegu täiesti
vene linnaks, peaaegu kõik on õigeusklikud.
Kas Narvas on vaja venekeelseid
teenistusi luterlikus kirikus?
Neid mitte ainult ei vajata, nad on lausa hädavajalikud.
Ütlesite, et Narva on vene linn.
See on venekeelne linn. Siin on erinevaid inimesi.
Narva lihtsalt räägib vene keelt.
Ütlesite, et nad on õigeusklikud. Nimeliselt jah.
Kutsun seda islami sündroomiks.
Ei taha küll kedagi solvata, aga olukord on sarnane.
Islamis ju ollakse moslem, kui sünnitakse
islamiriigis, moslemiperes või rahva hulka,
kes pooldab islamit.
Tänapäeval peetakse kõiki
venelasi õigeusklikeks,
Kuid tegelikult,
vaimulikult pole nad seda.
Nad pole isegi mitte paganad.
Paganail olid kindlad jumalad.
Neile ohverdati.
Paganate jumalatel oli Olümpose mägi.
Täna on usk pigem ebausk.
See on usk kommetesse. Usutakse ja
järgitakse kombeid, mis ei lähtu tegelikult kirikust.
Nende juured on rahvausundis
Ühestki kaanonist neid ei leia.
Kui seda ka õigeusuks peetakse,
on see küll õige usk ja kombed,
kuid mitte Kristuse suhtes.
Siit luteriteenistuste hädavajalikkus.
Ja mitte ainult, ka katoliiklike teenistuste.
Olen avatud teistele kirikutele.
Tähtis on sisu, tuum, tutvustada
Kristust, mitte kombeid.
Seepärast on neid minu arvates vaja.
Rääkige, palun, kuidas hakkasite Narvas teenima?
Mind tõi siia omalaadne kogemus.
Teenistusi vene emigrantidele
hakati pidama Soomes 1992.
Neid peeti Turus, hiljem Helsingis.
Kolm vaimulikku Peterburist ja
Moskvast käis kord kuus teenimas.
See oli esimene kogemus teenida venekeelseid inimesi
väljaspool endist Nõukogude Liitu.
Inimesed olid raskes olukorras.
Juured olid lahti rebitud ning
uus juurdumine oli raske.
Mulle hakkas meeldima töö
kodupinna kaotanud venemaalastega.
Pöördunud tagasi Moskvasse,
ei läinud ma tagasi oma kogudusse.
Teenisin mõnda aega Zelenogorskis
Siis hakkasin looma projekti, mis
oleks suunatud venekeelsetele
inimestele väljaspool Venemaad.
Tahtsin väga Eestisse tulla.
Armastan Eestit.
Käisin siin esimest korda 1983.
Armusin sellesse maasse.
Plaani pidades pöördusin Venemaal
töötanud eesti misjonäride poole.
Nad toetasid mind.
Nende toel hakkasin koostama programmi.
Ettevalmistusteks kulus aasta.
Otsisime ka sponsoreid.
Kui kõik oli valmis, pöördus Ingeri Kiriku
piiskop Kuukauppi EELK poole.
Sain kutse pärast
põgusaid läbirääkimisi.
Tulin Narva, sest Eesti kirik
vajas mind siin kõige rohkem.
Ma ei kahelnud hetkegi,
küsisin ainult, millal tuleb sõita.
Ja tulin, viis aastat tagasi.
Isa Oleg, teenite vene keeles
luterlikus kirikus vaimulikuna.
Milline on Narva töökeskkond?
Algul minult küsiti, kuidas suutsin
Moskva-sugusest linnast, kus olin elanud üle 40 aasta,
tulla väikesesse Narva linna.
Siin ei ole midagi ―
ei suuri muuseume,
teatreid, ajaviidet.
Vastasin, et suured linnad on
end minu jaoks ammendanud.
Moskval, Peterburil, Chicagol, New Yorgil või teistel
suurlinnadel pole mulle midagi pakkuda.
On tulnud aeg ise anda.
Andes pole enese asukoht tähtis.
Suhtun oma kohasse Narvas kui
Jumala poolt juhatatud kohta.
Ma ei unistanud Narvast. Asjaolud kujunesid nii.
Öeldi, et mind on siin vaja.
Kristuse sõdurina ma siis tulin.
Mina ei esita küsimusi. Täidan oma ülesannet.
Mind ei kohuta osalejate
vähesus teenistusel.
Rääkisin sellest ühe katoliku nunnaga.
Tema ütles, et nüüd pole mitte arvude, vaid sisu aeg.
Arvude aeg oli perestroika ajal,
siis kui varises kokku impeerium.
Inimesed püüdsid täita 75 aastat
kestnud vaimulikku tühimikku.
Inimesid tormasid kirikusse,
kuid see polnud nendeks valmis.
Polnud sügavalt vaimulikke inimesi,
vaimulikke arstokraate.
Pettunult tormati nõidade,
ennustajate ja sektantide juurde.
Langeti lõksudesse,
mis on üheks raskuseks Narvas.
Kui oli võimalus,
ei suutnud kirik olla avatud venekeelsetele.
Olukorda kasutasid ära
erinevad sektid.
Kristlus, see on vabadus
Jumalas ja valikutes.
Igaüks otsustab, kus on hea ja kus mugav.
Kus ta kohtub Jumala
ja mitte usujuhiga.
Lähtun oma töös olukorrast.
Võimalusel räägin rühmale.
Võimalusel kohtun inimestega individuaalselt.
Iga kord pärast teenistust
ütlen inimestele, et helistage.
Nad helistavad ja me kohtume.
Proovisin teha piibliringe.
Minul see ei õnnestunud.
Elatakse kaugel, talvel on raske.
Seepärast on meil rühmade asemel
individuaalsed vestlused.
See on minu meetod, mulle omasem.
Ka inimestele on see mugavam.
Inimesed kogevad vahetut huvi just nende vastu.
Isa Oleg, milliste suurte
raskuste ja katsumuste eest
Jumalale tänulik olete?
Tänan Jumalat kõige eest.
Selle eest et tänast päeva elan.
Selle eest, et nüüd vestleme ning võin jagada.
Olen tänulik,
et Jumal ei lase minu tahmisel sündida.
Saan paugu kuklasse-
Jumal on hea Isa ja kasvataja.
Vigade eest saan kohe karistada.
Jumal ütleb, et suund on vale.
Algul see kurvastab, omaenese isekuse pärast.
Olen haavunud ja püüan Jumalaga kaubelda.
Jumal jääb endale kindlaks, näidates nende uste sulgumist,
mis pole mulle vajalikud.
Olen tänulik selle eest.
Isa Oleg, lühidalt - mis on luterlus?
Dogmaatika keeles on see puhas doktriin.
Paljudele pole see selliselt ehk mõistetav.
Reformatsioon puhastas kiriku.
Kui meie koristame oma kodu,
siis päevadega koguneb tolm.
Kirik on elav organism.
Talle on omane haigestuda,
nakatuda ja rikneda.
Reformatsioon puhastas kiriku.
Luterlus on igapävane usupuhastus.
Luther nõudis nii enese kui kiriku puhastamist
päevast päeva.
Seda tähendab minu jaoks luterlus.
Suur tänu huvitava intervjuu eest,
Narva Aleksandri kiriku
pastor Oleg Sevastjanov.
Suur tänu ka teile!
Soovin teile kaitseingleid kaasa.
Õnnistagu teid Jumal!
Aitäh!
Tõlge: Kai Lappalainen