Kiriku aeg
Täname tänagi Jumalat selle eest, et Ta andis inimesi, kes olid
valmis teenima. Jumalat ülistati paljude keelte ja suudega.
Ja ikka üha suurema hulgaga.
Luther on öelnud, et armu mõistes sündis ta justkui uuesti.
Mina jätan selle ’justkui’ ära, sest kogemus vastab tõele.
Uuesti sündides kirgastub kõik ja Jumala armastus on määratu.
Uuestisünd haaras kaasa. Siis tahtsin teenida Issandat.
Ja Teda järgida, nagu noortel on selline tugev tahe.
"Mina annan teile minule meelepärased karjased.
Ja nad juhivad teid targalt ja oskuslikult."
Mehel oli nii suur mure, et ta jooksis Jeesuse juurde.
Ja ta oli järjekindel. See on meile kindlaks malliks.
Meie pääste, üldkiriklikul ja isiklikul tasandil on see,
et meiegi läheme Issanda juurde.
Perestroika avas Gorbatšovi ajal Nõukogude Liidus Ingeri Kirikule
võimaluse koolitada töötegijaid.
Soomes koguduse õpetaja ametist pensionile jäänud Leino Hassinen
tuli Puškini kirikusse koolitust planeerima.
1989. a. Nõukogude Liitu tulles ei teadnud ta, mis teda ees ootab.
Ingeri Kirik registreeriti iseseisva kirikuna aastal 1992.
Kirik vajas piiskoppi. Sellesse ametisse kutsuti ja
pühitseti Leino Hassinen 1993. a. kevadel siin Keltos.
Leino Hassineni kõrval töötas Kelto pastor Aarre Kuukauppi,
kellele Leino Hassinen andis 1996. a. piiskopiameti üle.
Täna on meil unikaalne võimalus küsitleda mõlemat piiskoppi.
Tere tulemast vaatama saadet Vremja Tserkvi!
Piiskop emeeritus, teenisite kaua Soome luterlikku kirikut.
Teist ei saanud piiskoppi mitte Soomes, vaid Ingeri Kirikus.
Kuidas see nii juhtus?
Lihtsalt piiri taga vajati Ingeri Kiriku vabanedes koolitajat.
Soome Kiriku Välisabi kutsus mind sellele tööle.
Mind saadeti tegelikult kiir- koolitama uusi vaimulikke
kogudustesse, mis sündisid tänu perestroikale.
Kogudused said hingamisruumi ja nii see algas.
Õppima tuli 9 eri vanuses ja eriala inimest.
Mõne kuu pikkune koolitus oli kõige algus.
1993. aastal arutasime, mida kirikus teha.
Tuli valida uus juht. Vaatasime ükteisele otsa.
Mõistsime, et meist kellestki pole kirikule uueks juhiks.
Enam ei mäleta, kelle ettepanek oli kutsuda Leino.
Teda tunti juba koolitajana ja ta meeldis kõigile.
Üksmeelselt otsustasime Leinole kutse saata.
”Kogu kirik kutsub sind” ― Leino vastas kutsele jaatavalt.
Ta ütles, et ta küll nõustub, aga ta on ainult kanderakett,
kes lendab lühikest aega ja kukub siis tühjana alla.
Piiskopiamet on juhi ja hoidja amet.
Seda räägib meile püha Piibel.
Nõudmisele vastates luban koos teiste soomlastega näha vaeva
selle nimel, et Ingeri Kirik võiks olla Kristuse tunnistaja
Peterburi ümbruses, Karjalas, soomeugrilaste seas
kuni Vaikse ookeanini.
Millised olid põhjused Ingeri Kiriku tegevuse alustamiseks?
Lühidalt öeldes ― Gorbatšovi aegne perestroika.
Olud olid niipalju vabamad, et kirikud said tegutseda.
See oli kõige lähtekohaks ja see mõjutas kogu tollase
Nõukogude Liidu õhkkonda. Liikumine algas sellest.
Ei teatud täpselt, kuhu ollakse teel, aga liikvel oldi.
Seda võiks kirjeldada nii, et kui keegi mäletab
Puškini kogudust aastal 1986-87, siis oli kirik pilgeni täis.
Kui me tulime Keltost, mis oli 2 tunni tee ja kui buss hilines,
me küll ei hilinenud - jõudsime ainult pool tundi enne teenistust.
Olime sunnitud ridade vahelt läbi pressima, öeldes, et
meie koht on koori peal, me hakkame laulma.
Oli vaja lausa trügida.
Kui ojale ehitatakse tamm, siis oli säng juba vett täis.
Tamm ei pidanud enam survele vastu.
Kui Gorbatšov andis märguande, pääses kõik paisu tagant valla.
Inimestel oli suur igatsus, soov kuulda Jumala Sõna.
Piiskop Kuupauppi, millise kiriku saite karjatamiseks?
Nagu jooksja hakkab jooksma, hakkas ka Ingeri Kirik sörkima.
Teati, kuhu tuleb liikuda ja hädavajalikku võhma oli ka.
Leino andis meile hea koolituse ja hea suuna.
Ta õpetas meile muuhulgas, milline on demokraatia kirikus.
See kõik oli meie jaoks uus.
Vene demokraatia on rohkem Novgorodi moodi - kes karjub
kõvemini või kes jäi löömingutes peale, see otsustas.
Kui Vene ühiskond rikastub, mõeldakse ka muule, kui
ainult toimetulekule. Siis on nõudlust kristliku kiriku järele.
Kirik vastab inimeste tegelikele küsimustele
ja tõlgendab poliitilist ja majanduslikku reaalsust,
Olgu see milline tahes. Küsimused Kristuse sünni,
surma ja ülestõusmise kohta.
Selline kirik elab. Ja seda vajatakse alati.
Mida meie, soome luterlased, võiksime õppida Ingeri Kirikult?
Vähemalt seda head, alandlikku hoiakut, et elu pole meie käes.
Mitte kõiges ja tervikuna.
Kirik, millel pole alust, ei püsi ajaloo keeristes.
74 aastat kestis ateismi aeg, nõukogude aeg.
Kirikul peab olema midagi, millele toetuda.
Ka siis, kui puudub igasugune väline tugi.
Seda koges Ingeri Kirik oma ajaloos.
Ja kui tuleb võimalus, tõuseb kirik kiiresti.
Minu meelest on see suur, julgustav kogemus.
Me võime oma suurelt naabrilt õppida.
Ja olla õed-vennad kannatavale kirikule.
See on ühtekuuluvus, mida oleme õppinud
ja mida veel õpime.
Tahaksin, et minu järglasele jääks tegutsev kirik,
kus pole riidu ja mis on majanduslikult iseseisev.
Pole vaja olla rikas ning see pole ka pürgimus.
Igal kogudusel peaks olema mingisugunegi võimalus tegutseda.
Kui tulevad kitsamad ajad, peaksime suutma siiski tegutseda.
Sest Venemaa on ootamatuste maa.
Täna tunneme rõõmu üsna suure tegutsemisvabaduse üle.
Aga kirikute seadust muudetakse pidevalt.
Ning on poliitilisi jõude, mis teevad kitsendusi luterlastele
ning teistele protestantidele. See on fakt.
Kirik peab olema valmis kitsamateks võimalusteks.
Seetõttu peame tugevalt ja mitmekülgselt tegutsema.
Vaja on laste- ja noortetööd, et kogudused oleks iseseisvad.
See on meie eesmärk. Jumal teab, kuidas selleni jõuda.
Tänud vaatamast!
Külastage meie kodulehte ja andke tagasisidet.
Vremja tserkvi ― kiriku aeg ― jälle kahe nädala pärast.
Nägemiseni!
Tõlge:Kai Lappalainen