Kiriku aeg
Tere! Öeldakse, et milline karjane, selline kari.
Julia Katzneva ja Olga Surdjajeva tulid noortena
pastor Mikishi juhitavasse Moksa-ersa kogudusse.
Nad on kasvanud koguduses vastutavateks töötegijateks.
Saanud vastava hariduse, töötavad noored oma koguduses,
Mortva pealinnas Saranskis.
Minu lugu, kuidas Jumal mind puudutas,
on üsna tavaline.
Nagu kõik usklike lapsed, tulin kirikusse koos emaga.
Teismelisena oli minu elus keerulisem periood.
Siis pidi ema mind alati kirikusse tirima.
Ta kamandas mind pühapäeva- hommikuti üles ja endaga kaasa.
Millegipärast ei tahtnud ma kirikusse minna,
kuigi oli pühapäevakool ja eakaaslased,
kellega olin samal lainepikkusel.
Aga Jumalal oli juba siis minuga plaan.
Ta tõi mind ema abiga vägisi kirikusse.
Siis tuli periood, kui mul oli kõik halvasti.
Ma ei tundnud rõõmu päikesest,
ei tahtnud näha ema ega üldse mitte kedagi.
Ema tegi ootamatult järsu ettepaneku sõita Peterburi leerilaagrisse.
"Mine, see muudab sind."
Pakkisin asjad ja sõitsin.
Olime samas laagris koos Olgaga.
Laagris oli tüdruk,
kel polnud minuga tegelikult mingit pistmist.
Ta polnud meie rühmajuht, ega tulnud niisama juttu rääkima.
Nüüd mõistan,
et Jumal saatis ta minu juurde.
Läksin selle tüdruku juurde
ja rääkisin oma probleemidest.
Sain palvetoetust -
me põlvitasime ja palvetasime koos.
Laager lõppes, sõitsin koju ja tahtsin ise kirikusse minna.
Hakkasin Piiblit lugema, algul laagris saadud harjumusest.
Ometi oli see samm, mis on jäänud meelde.
Hakkasin uskuma, et ma olen Jumalale tähtis.
Piiblis on öeldakse,
et Jumala sõna ei tule tühjalt tagasi.
Pastor Miki käis sageli minu kodulinnas.
Ta rääkis alati Jeesusest, pidas piiblitunde
ja luges meile regulaarselt Jumala Sõna.
Ootasin tollal, et ta rutem lõpetaks ja lahkuks.
Mõne aasta pärast kutsuti mind leerilaagrisse.
Olen Jumalale tänulik, et just Miki meil käis.
Et ta rääkis Jumalast ja külvas meisse Jumala Sõna.
Pärast laagrit tulin Saranskisse ja hakkasin käima kirikus.
Mõistsin, et mulle on tähtis suhe Jeesusega.
Ja ma ei taha seda kaotada.
Kas tahad, et räägin sulle sellest,
miks taevas on tähed ja kuhu lähevad aastad?
Kes näeb sind alati, mäletab sind, armastab, ega tee haiget?
Kas tead, kes sind kaitseb?
See on Tema, taeva ja maa Looja,
imeline Kuningas, igavene Jumal.
See, kes lunastas meid Saatana käest,
see on tema, meie Kristus.
Julia ja Olga, rääkige endast.
Minu nimi on Julia. Olen 21-aastane.
Elan Mordvas, Saranski linnaa.
Õpin filoloogiateaduskonnas soome-ugri keeleteadust.
Õpin soome ja saksa keelt ning emakeelt ehk ersa keelt.
Mina olen Olga. Huvitaval kombel on meil Juliaga palju ühist.
Mina elan ka Saranskis, Mordvas. Olen 20-aastane.
Ka mina õpin filoloogiateaduskonnas
vene ja mordva keelt.
Miks te läksite õppima Keltosse?
See lugu, millel on jätkuosa, ja mis läheb ikka edasi.
Meie koguduse esimese pühapäevakooli rühm kasvas east välja.
Pastor avastas, et koguduses ei ole lapsi, on noored.
Tullakse kirikusse, istutakse,
naerdakse ja minnakse ära.
Ja siis olin veel mina, kes tahtsin koguduses midagi teha.
Pastor pakkus mulle noorteõhtu korraldamist.
Meile oli Soomest just tulemas külalisi
ja ta julgustas mind palveõhtut korraldama.
Ütlesin:" EI!" Ise veel tahtsin kuidagi kogudust teenida!
Ja kui siis paluti teenida, ma keeldusin.
Siis pöördus minu poole üks tark koguduseliige.
Olen talle senimaani tänulik.
-"Julia, sul tuleb välja.
Sul on eeldused ja sa suudad!"
Selle peale ütlesin ma juba, et võibolla.
Kui juba kaks inimest ütlevad, küllap ma siis suudan.
Mäletan, et süütasin küünla ja rääkisin midagi.
Õhtu sai läbi ja me palvetasime.
Välja minnes ütlesid paljud, et mul tuleb hästi välja.
"Proovi veel!"
Küsisin, mida peaksin tegema.
Korralda noorteõhtuid või veel midagi.
Mõne noorteõhtu ka korraldasin, aga see oli niisama.
Nüüd on sellele isegi õudne mõelda.
Aga siis ilmus Olga. Ja see lugu läheb edasi.
Julia pidas noorteõhtuid, kus peale poiste olid ka tüdrukuid.
Peale minu oli ka teisi tüdrukuid.
Mulle meeldis see, et Julia käsitles erinevaid teemasid.
Ta rääkis ja ma tahtsin teda kuidagi aidata.
Tahtsin koos temaga mänge juhtida, osaleda näidendites.
Kord ütlesin Juliale,
et minagi tahan Keltosse kursustele minna.
Läksime koos pastor Miki jutule ja rääkisime oma soovist.
Ta rõõmustas, et õppida tahtjaid on kaks ja ostis piletid.
- "Tore! Head reisi!"
Miks ma läksin Keltosse? Hakkasin huvi tundma Julia töö vastu,
tahtsin ka osaleda. Tahtsin tegutseda koos noortega.
Jumal lõi meid kõiki, et armastada.
Jumal lõi meid kõiki oma armastuse jaoks,
Jumal lõi meid kõiki, et elaksime Temas, elaksime Temas.
Miks te tahate teha tööd just noortega?
Koguduse töövormidele mõeldes tuleb meelde diakoonia.
Diakooniatöös tunneksin end ilmselt pisut ebamugavalt.
Seal on ju põhiliselt memmed, ma ei tea, mis neid huvitab.
Lastetöö?
Vib-olla kunagi tulevikus.
Kuid noortetöö on see, mis läheb mulle nüüd korda.
Meil on ühised probleemid.
Meie noored ei ole teismelised vaid noored täiskasvanud.
Kahekümne aastased. Me oleme omavahel sõbrad.
Või nagu üks noor ütles: "See on mu südamekutse."
Võibolla teen just sellepärast tööd noortega.
Kes teab, kui olen 25 ja mul on lapsed,
ehk hakkan siis lastetööd tegema.
Ja võibolla töötan kuuekümneselt memmedega.
Seda küsimust on minult õigupoolest alati küsitud.
Ja küsitakse ka praegu.
Nüüd ma tea, mida sellele vastata.
Kui minu ees istub noormees või neiu, räägib ta samadest probleemidest
või pattudest, millest olen ise läbi läinud.
Ta palub abi. "Mida Jumal minult nüüd tahab?"
Küsija ei tea, aga mina tean,
et kuulsin midagi oma elust.
Siis ülistan Jumalat selle eest, et Ta saatis inimese,
kellele öelda seda, mida minule ei öelnud keegi.
- "Jumal ootab sinult meeleparandust.
Peatu! Jumal kuuleb sind, pöördu Tema poole."
Ma ei saa noori õpetada, aga võin neid toetada.
Võin oma kogemusi jagada.
Sellepärast tahan teha noortetööd. Ja ongi kõik.
Miks ma olen jäänud kirikusse?
Polegi vist sellele mõelnud.
Kuidas poleks ma jäänud, kui siin on Tema,
kes mind raskustes aitas?
Kes käis mu kõrval ja õnnistab,
andes seda, mida mul ei ole.
Kes õnnistab minu perekonda ja sõpru.
Jumal on siin.
Kus siis veel, kui mitte siin?
Ja veel jäin kirikusse, sest tahtsin teisi teenida.
Alguses veel teadmata, kuidas.
Tahtsin vahel põrandat pesta, et saaksin vaid kirikus olla.
Tahtsin kuhugi kuuluda, olla koguduses oluline osake.
Tahtsin, et kirikusse tulevad inimesed teaksid,
et mul on siin ülesanne.
See oli minu jaoks oluline,
teenida ja midagi praktilist teha.
Ma ei tahtnud kodus ainult Piiblit lugeda
ja pühapäeviti kirikus käia. Tahtsin ise midagi teha.
Sellepärast olen endiselt siin.
Palvetagem koos Julia, Olga ja kogu Moksa-ersa koguduse eest.
Selleks korraks kõik. Vaadake meid ka järgmisel korral.
Pakaa-pakaa!
Tõlge:Kai Lappalainen