Tere tulemast vaatama saadet "Vremja tserkvi"
Oleme tulnud Tallinna kohtuma misjonär Mika Tuovineniga.
Ta on koos naise Anne ja lastega elanud Eestis 11 aastat.
Räägime siinsest luterlikust kirikust ja misjonitööst Eestis.
Mika Tuovinen, mida Eesti sinu jaoks tähendab?
- See väike maa on mulle tähtis.
1991. aastast on sellel maal olnud koht minu elus.
Siis tõime augustis siia Soome Rahvamisjoni esimese misjonäri.
Ise kolisime 1995. a alguses. Kolisime üle 15 aasta tagasi.
Olen elanud olulise osa oma elust siin.
Lapsed on elanud suurema osa oma elust siin.
Olen veetnud siin seni oma parimad aastad.
Eesti on mulle teiseks koduks.
Räägi endast ja oma perest.
Olen 43-aastane Soome luterliku kiriku vaimulik, misjonär.
See on minu füüsiline vanus, vaimselt olevat ma palju noorem.
Vaimselt olen noorem ja metsikum.
Olen innukas misjonär, kes tahab kuulutada evangeeliumit.
Loomult olen rahumeelne ja tahan otsida häid asju.
Tööülesannetes olen pidanud konflikte lahendama.
Perekonda kuulub abikaasa Anne.
Tütred Sarianna ja Sallamari on juba teismelised.
Nad käivad Tallinnas koolis.
Miks läksid misjonitööle?
Lihtne vastus ? Jumal kutsus. Vähemalt kogesin seda nii.
Loodan tõesti, et see oli Jumala kutse.
Juba 15-16aastaselt, kui olin leidnud Jeesuse,
tuli südamesse kindlustunne, et minu koht on misjonitööl.
Siis hakkasin mõtlema, et kuhu. Lugesin palju misjoniraamatuid.
Unistasin lõunamere saarest, kus misjonitööd teha.
Aga meie ümber pole praegu palme ega lõunamere saari.
Jumal juhtis meid Eestisse.
Misjonitööle viis sisemine kutse. Tunne, et seal on minu koht.
Ning Piibli õpetus sellest, et tuleb teha misjonitööd.
Mõtlesin, et kui see on võimalik, miks ma ei läheks misjonitööle.
Võiks küsida, mis oleks sundinud mind Soome jääma.
Mitte miski.
Kuidas on Eesti muutunud nende aastatega?
Muutus on olnud tohutu. Kui oleksime veidi varem tulnud,
oleksid nähtud muutused olnud veelgi suuremad.
Muutunud on konkreetsed, ka väikesed asjad.
Kui kolisime väikesesse Põltsamaa linna,
nägi Anne puuvilju, kurke ja tomateid ainult unes.
Materiaalne areng olnud meeletu. Poest saab nüüd kõike.
Muutus inimeste mõtlemises pole olnud sama suur.
Vangistatus ja suletus on inimestes püsima jäänud.
Kristlased ja ka koguduse töö- tegijad elavad justkui puuris.
Nõukogude ajal oli kirik puuriks ja vaimulik linnuks selles.
Nüüd kui saaks vabalt tegutseda, elab kogudus endiselt puurielu.
Inimeste mõtlemises ja hoiakutes toimuvad muutused aeglaselt.
Uurimuste järgi on Eesti maailma paganlikum maa. On see tõsi?
Raske öelda, kas see on absoluutne tõde.
Kuidas seda mõõta?
Ühe uurimuse põhjal on olukord selline.
Küllap on Eesti selles nimekirjas esimeste hulgas.
Uurimuses mõõdeti, kui palju mõjutab religioon argipäeva.
Eestis ta eriti ei mõjuta. Inimesed palvetavad vähe.
Keskmiselt vähem, kui ükskõik kus mujal.
Ei osaleta jumalateenistustel või koguduse töös.
See avaldub siis, kui inimestelt vaimulike asjade kohta küsida.
Ei olda mitte ükskõiksed, vaid vaenulikud.
Kuigi ollakse väliselt vabad, pärandatakse eelarvamused.
Nõukogude ajal õpetati, et religioonid
ja eriti kristlus on ohtlikud.
Tasub nendest hoiduda. Eesti on väga ilmalikustunud.
Misjonitöö on siin vajalik. Kristlasi on vähe.
Ühiskond suhtub asjasse nii, et ega kirikusse ei minda.
Aga millist misjonitööd siin vaja oleks?
See on ehk kõige olulisem küsimus.
Siia pole vaja saata töötegijat hoolitsema ühe koguduse eest.
Inimesi tuleks saata erilisteks ülesanneteks.
Vajatakse piibliõpetajaid, evangeliste, noortejuhte,
meediatöö tegijaid.
Eestis vajatakse misjonäre rohkem, kui Soome kiriku
tavapärastel misjonpõldudel Keenias, Tansaanias, Namiibias.
Loomulikult on töötegijaid vaja igal pool.
Aga Eestis on kristlasi nii vähe. Kogudused lonkavad veidi.
Töö on raske ja vajatakse tuge.
Sooviksin Eestisse eelarvamusteta töötegijaid.
Neid, kes tahaksid proovida midagi uut.
Teenida mitte ainult üksikut kogudust, vaid kogu kirikut.
Kas Eesti luterlik kirik jõuab kogu rahvani,
või on on mõni grupp, kelleni ei küündita?
Ei ja jaa. Luterikirik ei küündi kahjuks kogu rahvani.
Siin on kaks suurt rahvarühma: venelased ja eestlased.
Kirik on traditsiooniliselt olnud eesti keelne kirik.
Kirik on praegu nii väike, et ei küündita kõigini.
Aktiivseid, liikmemaksu maksjaid, on umbes 38 000.
See arv räägib sellest, et kõigini ei jõuta.
Kogudused on viimastel aastatel pigem kahanenud kui kasvanud.
Olukord on praegu kahjuks selline.
Inimgrupid, kes vajaksid neile suunatud tööd, on venelased.
Nemad on evangeeliumile keskmisest vastuvõtlikumad.
Suhtuvad kristlusse pooldavamalt. Oleks ainult töötegijaid.
See on suur väljakutse.
Ka soomlased võiks rohkem Eesti venelastele tähelepanu pöörata.
Venekeelsete koguduste rajamine.
Teine tähtis töövaldkond on lapsed ja noored.
Kuidas viia nendeni kristluse sõnumit, on eriti tähtis.
Suures pealinnas Tallinnas puudub tugev noortetöö.
Kuidas seda siin teha?
Praegu on kirikus ainult 1-2 koguduses noortejuht.
Minu meelest on need kaks väljakutset väga suured.
Noortetöö - eesti ja vene keeles. Ning venekeelne kogudusetöö.
Evangeliseerimine ja koguduste rajamine.
Näiteks Lasnamäe, mille täpset rahvaarvugi ei tea.
Seal ei ole luterlikke kogudusi. On mõned väikesed vabakogudused.
Kes läheks sinna rajama eesti- või venekeelset kogudust?
100 000 inimest, Soomele nii ligi, aga pole ühtegi kogudust.
Häirekellad peaksid meie peas lööma!
Eestis vajatakse misjonitööd. Eriti noorte ja venelaste hulgas.
Palugem, et Jumal saadaks siia õigeid inimesi õigele kohale.
Tere tulemast vaatama ka järgmist saadet.
Tänud tänase eest!
Tõlge: Kai Lappalainen