VIVASE PERE JA KODUTU REBANE
Rebane kohtas öökulli ja nüüd ta jätkab teekonda.
Kes talle aga vastu tuleb? Vaatame...
Rebane läks edasi öökulli juhatatud suunas.
Tee ääres ta nägi õrnu ülaseid, mis kummardusid tema poole.
Rebane tundis südames lootust.
Oleks vaid öökullil õigus!
Oh, et kodu oleks juba lähedal!
Põllu ääres seisis lehm, kes jõllitas rebast suurte silmadega.
Tere päevast lehm, ütles rebane nii viisakalt, kui oskas.
"Kes sina oled?" küsis lehm.
Olen reinuvader kodutu, kellel kuskil kodu on.
Öökull saatis mind.
Ei saa aru, mida sa öelda tahad.
Mul on lehma aju ja oskan mõelda ühte asja korraga.
Kui sul juba kuskil kodu on, ega sa siis ju kodutu ole.
Kõigil on kodu - ütles rebane julgesti.
Mina aga ei ole seda veel leidnud.
Miks sa minuga kohtuma tulid - ei usu, et laut oleks rebase koht.
Kanalagi on liiga lähedal.
Võib olla laut on liiga täis, Vivase peregi elab lähedal.
Või on seal sigadele eriline sulg?
Sigadele? Jälle ei saa sinust aru!
Mida sa sest Vivase perest tead?
Öökull rääkis mulle sellest perest.
Ta ütles, et selles peres on ruumi.
Mul ükskõik - kui nad oleksid kasvõi sead.
Lehm hakkas naerma, nii et udarad rappusid.
Või sead - kas öökull ütles, et Vivased on sead?
Ega ta otse nii öelnud, aga mul on rebase aju ja arvasin nii.
Lehm naeris vähemalt viis minutit veel.
Rebasel sai juba asjast villand.
Aga äkki naermine lõppes.
Kuule rebane, nüüd sul läks õnneks! Sealt tulebki Vivase peremees.
Kas ta paistab sulle sea moodi?
Rebane jäi lähenevat kuju vaatama.
Aga õigupoolest kujusid oli kaks.
Teine ei olnud hiir, kana, rebane, lehm, öökull ega ka mitte siga.
See oli hobune.
Teine oli samasugune nagu inimene.
Ei tea, tohin ma hobustega samas kohas viibida?
Tal on nii kõvad kabjad, rebane jääb talle kergesti jalgu.
Lehm hakkas jälle naerma.
Tore - hobune.
Rebane jõllitas meest ja hobust.
Kui hobune ei olnud Vivase peremees, see tähendas siis vaid ühte asja.
Vivase peremees on siis inimene.
Lehm noogutas nii, et kell kõlises ta kaelas.
Rebasel hakkas pea ringi käima.
Ta tõmbas kopsud õhku täis ja hingas sügavalt sisse.
Ma kardan inimesi.
Minagi kartsin enne kui tutvusin Vivastega.
Paljud meist kardavad seda, mida ei tunne.
Rebane jättis lehmaga hüvasti ja hiilis Vivase mehe poole.
Ta tundis, kuidas süda rinnus põksus.
Ma ei saa ju inimestega samas pesas elada!
Rebane otsustas meest jälgida, nii et ta ei märkaks rebast.
Ta kuulis, kuidas ta midagi hobusele rääkis.
Oli vast täna hea päev.
Tänan, et aitasid mind - kohe saad puhkama minna.
Hobune hirnatas rahulolevalt ja keeras pea teisele poole.
Ta tahtis midagi mehele öelda.
Aga äkki rebane nägi, et hobuse taga oli veel keegi.
Sealt ilmus välja ümmargune, rõõmsameelne naine.
Ta patsutas hobust kaelale. See oli kindlasti Vivase perenaine.
Kus lapsed on? Lubasime täna paadiga sõitma minna.
Nad on kindlasti väljas mängimas.
Küll nad varsti tulevad.
Rebane hiilis ettevaatlikult nende järel.
Kas nad lähevad nüüd pessa?
Teerada keeras metsa.
Hobune nuusutas paar korda õhku.
Ta kindlasti tundis rebase lõhna.
Teerajal tuli neile vastu poiss rõõmsalt hüpeldes.
Veiko! Hea, et leidsin sind. Kus Karolina on?
Põllul lilli noppimas.
Mine too ta siia ja oodake meid rannas.
Lähme paadiga sõitma, nagu jutuks oli.
Poiss läks põllule just sinnapoole, kust rebane tuli.
Vivase pere isa ja ema läksid edasi sügavamale metsa.
Rebane mõtles viivu.
Kumba suunda ma läheks?
Uudishimu võitis. Ta tahtis Karolinat näha.
Lapsed olid vähem hirmuäratavad kui suured.
Veiko hüples rõõmsasti edasi.
Rebanegi pidi kiirust lisama.
Tee peal ta mõtles imelikule olukorrale, kuhu oli sattunud.
Inimeste juures rebane - kuidas küll aru saada sest?
Suurde ühisesse pessa kas täna olen teel?
Saan ma venna, õekese, isa ja südamliku ema?
Kas saan sooja kodu ma ja kodukoha armsa ka?
Rebasel oli kindlasti joovastav tunne, olles kodule nii lähedal.
Ta mõtles, et saab endale suure õe ja venna.
Tõlge: Einike Pähn