Uudesta ja Vanhasta testamentista löydämme paljon hienoja tarinoita.
Samalla löydämme myös henkilökuvia.
Toisista Raamatun henkilöistä on kirjoitettu paljon, -
esim. Mooseksesta, Daavidista, Jeesuksesta, Paavalista.
Sitten on henkilöitä, joista ei niin usein puhuta, -
mutta joista myös on kirjoitettu ja tuotu elävä kuvaus, -
joskin aika typistetysti. Se ei lainkaan merkitse sitä, -
että tämä henkilö olisi vähäpätöinen.
On haluttu vain muutamilla vedoilla antaa henkilökuva henkilöstä.
Aion nyt kertoa yhdestä miehestä.
Tämäkin on yksi mielikertomuksiani, tällä kertaa Uudesta testamentista.
Se on tällainen henkilökuva.
Se kertoo Filippus-nimisestä miehestä, -
mutta hän ei ole Jeesuksen opetuslapsi Filippus.
Ensimmäisen kerran tapaamme hänet Apostolien tekojen 6. luvusta, -
josta luen teille muutaman jakeen.
Näin pääset ymmärrykseen ja käsitykseen, mistä on kysymys.
Eli Apostolien tekojen 6. luku jakeesta 1: -
"Niinä päivinä, opetuslasten joukon kasvaessa, -
hellenistit alkoivat nurista heprealaisia vastaan siitä, -
että heidän leskiään syrjittiin päivittäisen avustuksen jaossa.
Silloin ne kaksitoista kutsuivat koolle opetuslasten joukon -
ja sanoivat: 'Ei ole sopivaa, että me ruuan jakelun vuoksi -
lyömme laimin Jumalan sanan. Valitkaa siis keskuudestanne, veljet, -
seitsemän miestä, joista on hyvä todistus -
ja jotka ovat täynnä Henkeä ja viisautta, -
niin me asetamme heidät tähän tehtävään."
Kun luemme eteenpäin, niin jakeessa 5 sanotaan näin: -
"Tämä puhe oli kaikkien koolla olevien mieleen.
He valitsivat Stefanoksen, miehen, joka oli täynnä uskoa -
ja Pyhää Henkeä, ja Filippoksen, Prokoroksen, Nikanorin, Timonin, -
Parmenaksen ja Nikolaoksen, antiokialaisen käännynnäisen.
Nämä tuotiin apostolien eteen, ja apostolit rukoilivat -
ja panivat kätensä heidän päälleen."
Minulla olisi näistä jakeista paljonkin sanottavaa -
myös ohi Filippuksen. Otan tähän kuitenkin tällaisen näkökulman -
jakeesta 2: "Ei ole sopivaa, että me ruuan jakelun vuoksi -
lyömme laimin Jumalan sanan." Tällä hetkellä meillä Suomessa -
tavattoman paljon puhutaan diakoniasta. Se on tavattoman hyvä.
Seurakunnat jakavat leipää, ja sitä pidetään esillä.
Silti samaan aikaan olen ollut huomaavinani, -
että se on aivan kuin ottanut etusijan.
Se on ohittanut Jumalan Sanan. Tässä sanotaan näin, -
että apostolit halusivat nimenomaan keskittyä rukoukseen -
ja Jumalan Sanaan. Tätä asiaa kannattaa pohtia.
Apostolien teoissa sanottiin, -
että ruoan jakeluun ei kelvannut ihan kuka tahansa.
Täällä sanotaan, että piti olla hyvä todistus näistä ihmisistä.
Niiden piti olla viisaita ja myös täynnä Pyhää Henkeä -
eli Pyhällä Hengellä täytettyjä.
Kun olen ollut parinkin seurakunnan palveluksessa nuorisotyöntekijänä -
ja myös saarnaajana, pastorina, -
niin en ole itsekään pystynyt henkilövalinnoista päättäessäni...
Ei johtotiimeissämme ole aina keskitytty siihen, -
onko ko. henkilö täyttynyt Pyhällä Hengellä.
Tämä on tavattoman tärkeää.
Jos ajattelemme Apostolien tekoja, siellä vähimmäisvaatimus on, -
että srk:ssa palvelevat ovat täyttyneet Pyhällä Hengellä.
Heillä on Pyhän Hengen kasteen kokemus.
Se on Uuden testamentin standardi. Täytyy sanoa, -
että me olemme ehkä jotenkin luopuneet tästä standardista.
Keskitymme muihin elämänalueisiin, luonteeseen jne.
Ne ovat tärkeitä, kuten tässäkin. Piti olla hyvä todistus.
Samalla piti olla myös Hengen innoitus, Hengen voima -
ja ymmärrys Pyhästä Hengestä. Filippus oli yksi näistä.
Nyt keskitytään Filippukseen. Ensimmäinen maininta hänestä oli, -
että hänet valittiin jakamaan ruokaa.
Seuraava maininta miehestä tuleekin Apostolien tekojen luvussa 8, -
jossa hänen tehtävänsä aivan kuin vaihtuu. Hän oli diakoni, -
mutta sitten yllättäen luemme Apostolien tekojen luvusta 8, -
jakeesta 4, jossa puhutaan Samariasta.
Jerusalemin alkuseurakunta oli juutalainen.
On aina hyvä muistaa se, koska meidän kristittyjen pitää ymmärtää, -
että meillä on juutalaiset juuret.
Jerusalemin alkuseurakunta kasvoi hyvin nopeasti yli 5 000:een -
ja he olivat kaikki juutalaisia. Yhtään ei-juutalaista ei ollut.
Tämä on aina hyvä pitää mielessä. Kun alkusrk:aa alettiin vainota, -
ja he hajaantuivat, niin Filippus lähti Samariaan, -
jossa oli sekakansaa. Hän meni sinne julistamaan.
"Filippus meni Samarian kaupunkiin ja saarnasi kansalle Kristusta."
On aina hyvä ajatella, mikä on julistuksen ydin.
Julistuksen ydin on aina Kristus.
Jeesuksen sovintokuolema, ristinkuolema, myös Jeesuksen veri.
Tässä tulee esille tämä ns. veren evankeliumi, -
josta emme voi tinkiä, kun julistamme Jumalan Sanaa.
Millaista julistusta Filippus sitten julisti?
"Ihmiset ottivat yksimielisesti vastaan sen, mitä Filippus puhui, -
kun he kuuntelivat häntä ja näkivät tunnusteot, jotka hän teki.
Sillä monista, joissa oli saastaisia henkiä, ne lähtivät ulos -
huutaen kovalla äänellä, ja moni halvaantunut ja rampa parani."
Sitten innoittava 8. Jae: "Tuossa kaupungissa syntyi suuri ilo."
Puhutaan aina evankeliumista, joka tarkoittaa hyvää sanomaa.
Se ei ole siis mikään masennus- sanoma, vaan ilosanoma.
Tässä näemme, että Filippus puhui ydintä, Kristusta, Jeesuksesta.
Samalla siellä tapahtui ihmeitä ja tunnusmerkkejä.
Toisaalta myös siellä syntyi ilo, -
kun he näkivät Jumalan voiman toimivan.
Tämä Filippus diakonina jakoi leipää seurakunnassa, -
ja yhtäkkiä hänen tehtävänsä muuttuikin evankelistaksi.
Niin käy usein seurakunnan eri tehtävissä.
Emme ehkä ole vuosikymmeniä samoissa kuvioissa, -
vaan tehtävämme voi muuttua. Evankelistasta voi tulla pastori.
Pastorista tulee jälleen evankelista tai apostoli tai profeetta.
Jumalan käsissä ovat nämä virat.
Tämä oli toinen maininta Filippuksesta.
Seuraava maininta hänestä on samassa luvussa 8.
Se on innoittanut minua henkilökohtaiseen evankeliointiin -
eli henkilökohtaisesti kerron Jeesuksesta jollekin ihmiselle.
Kun tulin uskoon ja täytyin Pyhällä Hengellä vuosikymmeniä sitten, -
niin sen jälkeen minulla ei ole ollut vaikeuksia -
kertoa Jeesuksesta - oikeastaan ihan mistä tahansa.
Minun on ollut helppo lähestyä ihmisiä.
Tiedän, ettei se ole kaikilla niin, mutta minulla on ollut.
On helppo aloittaa keskustelu näistä asioista.
En tiedä tuloksista, mutta tätä olen näinä vuosikymmeninä tehnyt.
Usein olen menetellyt väärin, mutta tämä Filippuksen tarina...
Erityisesti sinä, joka olet kiinnostunut -
ihmisten voittamisesta Jeesukselle...
Tämä kertomus siitä, miten hän sitten joutui tuonne...
Enkeli pyysi häntä menemään etelään tielle joka vie Gazaan ja on autio.
Hän tapasi siellä kandaken hoviherran.
Kun luet tarkkaan, niin huomaat, -
miten hienosti Pyhä Henki johdatti niissä tilanteissa.
Joskus voi tuntua, että ihmiset ärsyyntyvät, -
koska me aivan kuin astumme likaisilla saappailla -
heidän sielunelämäänsä. Täytyy olla hyvin hienoviritteinen, -
kun lähestyy jotakuta. Hänen tulisi kokea, että välitän hänestä.
Toiseksi, hän ei ole vain joku sanoman kohde, -
vaan että aidosti kohtaan hänet. Sitten minulla on sanoma, -
mutta tämä ihminen ei saa tuntea itseään käännytyskohteeksi.
Silloin tulee heti vastustus. Tässä näemme, miten hienosti -
evankelista Filippus toimii tässä tilanteessa.
Täällä sanotaan näin, että Pyhä Henki sanoi Filippukselle: -
"'Mene lähemmäs ja pysyttele noiden vaunujen vierellä.'
Filippus juoksi vaunujen luo, kuuli miehen lukevan profeetta Jesajaa -
ja kysyi: 'Ymmärrätkö myös, mitä luet?'"
Hän teki avauskysymyksen.
Hän ei pyytänyt saada hypätä vau- nuihin, vaan kysyi, ymmärsikö tämä.
Sitten hoviherra sanoi: 'Kuinka minä voisin ymmärtää, -
jos kukaan ei minua opasta?' Hän pyysi Filippusta nousemaan -
ja istumaan viereensä."
Eli hoviherra teki avauksen, -
että Filippus tulisi lähemmäksi, siihen hänen viereensä.
Sitten jälleen se jatkuu: -
"Raamatunkohta, jota hän luki, oli tämä: 'Niin kuin lammas -
hänet vietiin teuraaksi, ja niin kuin karitsa on hiljaa -
keritsijänsä edessä, ei hänkään suutaan avannut.
Hänen alentumisensa tähden häneltä evättiin oikeus.
Kuka kertoo hänen syntyperänsä? Sillä hänen elämänsä otettiin pois -
maan päältä.' Hoviherra sanoi Filippukselle: -
'Pyydän sinua sanomaan: kenestä profeetta puhuu näin, -
itsestäänkö vai jostakin toisesta?'"
Nyt näemme, että Filippus sai mahdollisuuden kertoa -
evankeliumin Jeesuksesta. Hän julisti Samariassa suurelle joukolle.
Nyt hän henkilökohtaisesti evankelioi hoviherralle -
hyviä sanomia. Hoviherra pyysi: kerro minulle.
Filippus ei kiirehtinyt itse kertomaan. Hän ei hätäillyt, -
vaan odotti sopivaa hetkeä, miten sielu raottuu sieltä.
"Filippus alkoi puhua ja lähtien tästä raamatunkohdasta -
julisti hänelle evankeliumia Jeesuksesta.
Tietä kulkiessaan he tulivat veden ääreen."
Huomaa, ettei Filippus maininnut vettä, -
jotta voidaan kastaa, niin kuin uskoon tulleet. Ei.
Yhtäkkiä hoviherralla oli ymmärrys.
"Tässä on vettä. Mikä estää kastamasta minua?"
Tämä on minusta upeaa tekstiä juuri siksi, -
että se meni hoviherran ehdoilla, ei Filippuksen ehdoilla.
Filippus myötäili ja aina mahdollisuuden saatuaan -
hän toi sen tärkeän sanoman esille.
Sitten Filippus sanoi hoviherralle:
"'Jos sinä uskot koko sydämestäsi, se tapahtukoon.'
Hoviherra vastasi: 'Minä uskon, että Jeesus on Jumalan Poika.'
Hän käski pysäyttää vaunut, ja he molemmat, Filippus ja hoviherra, -
astuivat veteen, ja Filippus kastoi hänet."
"Kun he olivat nousseet vedestä, -
Herran Henki tempasi Filippuksen pois, -
eikä hoviherra enää nähnyt häntä. Ja hän jatkoi matkaansa iloiten."
Tässäkin näemme, että ilo tulee evankeliumin julistamisesta, -
mutta myös sanoman vastaanottamisesta.
Sitten on vielä yksi kohta Raama- tussa, jossa mainitaan Filippus.
Se täydentää koko tämän jumalan- palvelijan henkilökuvan.
Viimeinen kohta löytyy Apostolien tekojen luvusta 21 -
ja sieltä jakeesta 9, joka on äärettömän tärkeä.
Luenkin jo jakeesta 8, jossa Luukas kertoo näistä tapahtumista.
"Seuraavana päivänä lähdimme sieltä ja tulimme Kesareaan.
Menimme evankelista Filippuksen taloon ja jäimme hänen luokseen.
Hän oli yksi niistä seitsemästä."
Nyt pääsemme näkemään, minkälainen oli Filippuksen koti.
Siellä ei kerrottu sisustuksesta, eikä tilan ja talon koosta, -
vaan kerrottiin jotain aivan toista.
"Hänellä oli neljä tytärtä, neitsyttä, -
joilla oli profetoimisen lahja."
Olet ehkä usein lukenut tämän. Oletko koskaan pysähtynyt siihen?
Tämä antaa kuvan rukoilevasta perheestä.
Filippuksen kotielämässä rukous oli keskeistä, koska tytöt profetoivat.
Ilman rukoilemista ei kyllä profetoidakaan.
Se puhuu meille rukouksen merkityksestä ja siitä, -
että Filippus hallitsi oman kotinsa.
On evankelistoja, pastoreita, jumalanpalvelijoita, -
jotka eivät hallitse omaa kotiaan.
Tässä sanassa tulee esille - olet sitten suurten joukkojen julistaja, -
tai henkilökohtainen evankelista, miten tärkeää on, -
että elämäsi on tasapainossa, kotielämäsi kunnossa.
Kaikki on suloisessa harmoniassa.
Siksi Filippuksen elämä, nämä muutamat hänestä kerrotut jakeet, -
antaa upean kuvan jumalanpalvelijan elämästä, tehtävästä, -
julistuksesta ja sisäisestä elämästä.
Sen takia minulle on ollut tämä Filippus tärkeä, -
ja olen siitäkin aiheesta usein puhunut.
Jumalanpalvelijan kotielämä ja jumalanpalvelijan julistus -
ja se merkitys, mikä on Kristus-keskeisellä sanomalla.
Tässä koko tarinassa tulee esille Jeesus.
Evankelistan sydämessä paloi sanoma Jeesuksesta, -
siitä ytimestä Jeesus ristiinnaulittuna ja Jeesuksen veri, -
joka puhdistaa kaikesta synnistä.
Tämä oli Filippuksen sanoma. Hyvin käytännönläheinen -
ja samalla se henkii Jumalan voimaa. Aamen.
Hyvä katsoja, nyt voit lahjoittaa -
soittamalla numeroon 0600-10177.
Puhelun hinta on 12 euroa.
Ruudussa näet myös tilinumeron.
Voit lahjoittaa tukesi sille käyttämällä viitenumeroa.
Näin tukesi kohdistuu juuri tähän ohjelmaan.
Haluan kiittää sinua siitä, että tuet TV7:n ohjelmia.
Tekstitys: Tuula-Riitta Virrankare