Veli-Ville kolm maailma.
Tere lapsed! Täna reisib Veli Ville jälle Vibuküttide maal ja Kavangos.
Ville reisis ema, Kari-Kalle ja Elliga mitu päeva Vibuküttide maal.
Reisides Osikambos, Ongueivas ning Okaos, peatusid nad tuttavate juures.
Neil oli igalpool mujalgi musti ja valgeid sõpru.
Nad sõid viieharuliste "kahvlitega" ära mitu kana ja palju putru.
Ühel päeval nad sõitsid mitu tundi itta Kavango poole.
Autol lõhkes kumm ja neil läks sõiduks kauem aega.
Päike loojus läände ja pimedus prantsatas loodusele kaela.
Kari-Kalle magas, aga Ville ja Elli vaatasid, kuidas auto tuled pistsid
pimeduse nende eest seljataha jooksma.
"Ema vaata, tee peal on rohelisi täppe", hüüdis Ville.
Need särasid auto tuledes.
"Metsikud kassid", arvas Elli.
Kui nad lähestusid, rohelised täpid kadusid.
Teelt auto eest aga astusid 3 lõvi pimedusse.
"Oihh", hüüdis Elli hirmunult ja haaras ema käest kinni.
Emagi süda põksatas ehmatusest.
Aga Ville ütles:"Kui mul oleks püss, sööksime lõvipraadi."
"Taevaisale tänud hoidmise eest", ütles ema.
"Kas ta saatis meile ingli kaitseks," küsis Ville? -Saatis jah.
"Oh mind kül, ei märganudki teda", kaebles Ville.
"Oli liiga pime ja inglil polnud ju taskulampi."
Nad sõitsid pimedas Rundust mööda ja jõudsid Mubini.
Reisimine on väsitav ja lapsed jäid magama enne, kui ema jõudis neil
riided seljast võtta, rääkimata pesemisest.
Hommikul Ville hüüdis:"Ema, siingi on veemaailm, aga ainult pikk."
"See on Kavango veekogu," ütles Elli-Alli.
Nad kohtasid sõpru, valgeid soomlasi ja tumedaid Kavangolasi.
Nad kohtasid ka väikseid halle metsa inimesi, kes korjasid pähkleid,
juurikaid ja rääkisid naksutavat imelist keelt, mida emagi ei osanud.
Mõned nendest elavad oma majades ja harivad põldu.
"Lapsed õpivad seal koangeli keeles lugema", rääkis tädi Tuuliki.
"Neil on isegi omakeelne aabits".
"Vaata, väike laev", hüüdis Ville ja näitas veekogu poole.
Mustanahaline mees sõudis väikeses puutüvest tehtus kanuus.
Seda kutsuti uadoks. "Uado on veemaailma auto.
Tahan uadoga sõita", ütles Ville.
"Vees elab krokodille ja jõehobusid", ütles ema.
"Ah on jah", ohkas Ville. "Meelsamini sõidangi autoga kui uadoga.
Kui suureks saan, sõidan uadoga, lasen bum - bum krokod ja jõehobud surnuks."
"Bumi-bumi", naersid mustanahalised lapsed valgete hammaste välkudes.
Ville naeris nendega kaasa ja päikegi ühines naeruga.
Vooluvesi sillerdas päikeses ja suure puu varjus oli mõnus olla.
See oli tänane Veli-Ville retk.
Vaatame, mida põnevat toob järgmine lugu. Tšauki!
Tõlge: Einike Pähn