Veli-Ville kolm maailma.
Tere, sõbrad.
Tänä läheme Veli-Ville sünnipäevale ja vaatame, mis üllatusi seal on.
Ukse tagant kuuldus sosinat, kribinat ja krabinat.
Veli-Ville alles magab, "Tss, tasa", sosistati ukse taga.
Kari-Kalle aga kuulutas täie häälega:"Sünnipäev."
Ema oli teinud sünnipäeva laua.
Pitsist laudlinal oli kandik kringli ja küpsistega.
Laual oli veel 2 postkaarti ja 4 pakki.
Ema tõstis laua vaikselt Veli-Ville voodi juurde.
Elli-Alli ja Kari-Kalle silkasid paljajalu öösärkides emale järele.
Veli-Ville aga magas õnnist und.
Taevamaailm oli kõige sinisemas pidurüüs ja päike naeris täie suuga
sellist last, kes sünnipäeva hommikul veel magas.
Aga Ellil-Allil oli hea meel, sest muidu oleks laul nahka läinud.
Üllatuse peale pidi ju ärkama.
Sünnipäeva koor hakkas laulma: "Linnukene rõõmustab..."
Nad laulsid kõva häälega, Veli-Ville aga magas.
Elli-Alli hakkas kartma, et äkki ta ei ärkagi üllatuse peale.
Kari-Kalle ei pidanud vastu, ründas Veli-Ville voodisse ja kisas:
"Tünnipäev, älka älka!"
Veli-Ville tõusis unisena istukile ja hõõrus silmi.
Ta nägi sünnipäevalauda, laulukoori ja päikese naeru.
See naer nakatas sünnipäevalast, ja naeratus levis peaaegu et
tema suurte kõrvadeni.
"Õnne ja õnnistust 6-aastasele sünnipäevalapsele",
ütles ema Veli-Villet kallistades.
"Õnne 6-aastasele", ütles Elli-Alli, kogemata pidulikult kniksu tehes.
"Vaata, mis seal pakkides on", uudishimutses Elli Alli.
Ville avas esiteks suure paki, seal olid sinised püksid ja pluus.
Teises oli jalgpall ja kolmandas kommipakk.
Ville pakkus kõigile kommi, aga ise võttis 2, kuna oli tema sünnipäev.
Neljandas oli väike kamm ja peegel.
"Need on minult", ütles Elli.
Ta kammis juukseid ja naeratas peeglisse.
"Tulge kakaod jooma", kutsus ema.
Köögi laua ääres nauditi sünnipäeva hõrgutisi ja kõik olid rõõmsad.
Päike naeris, kui nägi, et Ville oli tõmmanud uue särgi pidžaama peale.
"Tead sa mis", ütles ema, "sa saad 2. nädala pärast veel ühe kingi."
Mis see on? On see suur või väike?
Miks ma seda kohe ei saanud? Tuleb see soomest vanaemalt?
Kas see meeldib mulle?
"Stopp", naeris ema ja kattis kätega kõrvad.
Olen veendunud, et see meeldib sulle kõige enam.
Meeldib rohkem kui jalgpall või uued riided.
Või punane kamm ja peegel.
Mis see on? -See on üllatus.
Aga lubadus on ka kingitus kui lubaduse andjat saab usaldada.
"Ema saab usaldada", ütles Ville.
"Ja Jumalat ka", lisas Elli.
Karil oli aga suu kringlit nii täis, et sai vaid öeldud:"Ea!"
Nii algas see päev, mis oli õhtuni välja Ville sünnipäev.
Ta tundis õhtuni, et ta elas taeva- maailma keskkohas ja oli hea olla.
"Ema, mis on jalgpallist parem", küsis ta õhtul.
"Üllatus", ütles ema. Elli-Alligi ei teadnud.
Üllatus on üllatus, kuigi seda oodatakse.
Parim kingitus oli eriline. Ville ei oleks seda eales osanud oodata.
"Millal see üllatus juhtub", küsis Veli-Ville 1000 korda.
Elligi pidi uudihimust lausa lõhkema.
Kari seisis suurte silmadega ja hüüdis:"Millal juhtub!"
"Ei, see ei juhtu, ta tuleb", ütles ema.
Ühel päeval kui lapsed olid õues ja panid liiva ämbritesse
ning tegid veega liivast suhkrukooki, hüüdis ema:"Ville üllatus saabus."
Ville ründas nii liivasena tuppa, et veemaailm ohkas sügavalt.
Ta kartis, et Villet tõreldakse. Seal oli härra Vasserman.
Ta oli farmist, kus on muldagi.
"Tereta härra Vassermani", ütles ema.
Veli-Ville kummardus, aga ta silmad jooksid ümber toa, otsides üllatust.
Egas siis härra Vasserman olnud üllatus.
Härra kõrval oli ruudulise linaga korv. Ville silmas korvi.
Ta vaatas ema, ema noogutas. Ville põlvitas korvi juurde.
Sealt kuuldus kraapimist ja niutsumist. "Lõvi", ütles Elli.
Sõlm oli kõvasti kinni, härra Vasserman aitas avada.
Elli ja Kari seisid korvi juures.
Ville kummardus nii sügavale korvi kohale, et keegi ei näinud sisu.
Aga üllatus punnitas kõigest jõust ise korvist välja.
Ville vaatas suurest rõõmust tummana üllatust.
Lõpuks ta küsis:"Kas kas see on minu oma?" -On!
Saan ma teda sülle võtta? -Muidugi saad.
Ville võttis väikse pruuni kutsika sülle.
Vajutas rinna vastu ja sosistas:"Oled täiesti minu oma, kulla koerake."
Ta ütles:"Su nimi on Tessu."
"Ema, mina tahan ka koera", ütles Elli.
"Kali tahab ka kulla koela", ütles Kari.
"Te saate Villet aidata koera hoida", ütles ema.
Nii tuli Tessu perre. Esimesel päeval ta nuttis veidi ema taga.
Teisel päeval oli ta juba sama õnnelik kui Ville.
Tessu ja lapsed mängisid liivaga, seda oli nii lõbus vaadata.
Vesi unustas ohkamise ja päike taeva keskel naeris pea higist märjaks.
"Ema, kas taevas on sama toredaid üllatusi nagu Tessu?"
Taevas on oma klassi üllatused.
Ville ei saanud sellest aru ja tal polnudki selleks aegagi.
Kari vedas Tessut sabast ja ta pidi koerale appi mkinema.
"Tettu nutab", ütles Kari. Ville lõi Karit ja võttis Tessu sülle.
Kari hakkas nutma kui Tessu lõpetas niuksumise.
"Miks Jumal ei teinud sabatuid koeri, et lapsed neid sabast ei veaks",
imestas Veli-Ville.
Ema võttis Kari-Kalle sülle ja seletas, et kül Kari õpib ka sabaga
koeraga mängima kui teda vaid õpetatakse.
Ema kuivatas Kari pisarad ja poisid jätkasid Tessuga mängimist.
Selliseid üllatusi oli täna Ville elus.
Ootame siis järgmiste osade seiklusi. Tšau!
Tõlge: Einike Pähn