Veli-Ville kolm maailma.
Tere jälle, väike kuulaja.
Täna on Veli-Villel neljapäev ja ema räägib jutu maost.
Avades hommikul simad, meenus Villele esimesena prillmadu.
See, kes unustas prillid koju.
Siis talle meenus, et ema lubas jutustada loo maost.
"Emaa, maduu", hüüdis Veli-Ville.
Ema hüppas hirmust jalule. "Kus kus", küsis ema.
Sina lubasid jutustada loo maost, mäletad?
"Sedasi ei tohi kisada! ehmatasin hirmsasti," pahandas ema.
"Tahtsin vaid seda mao lugu meenutada", kaitses end Veli-Ville.
Kell oli alles 4:50 hommikul.
Ema käskis Veli-Villel simad sulgeda ja edasi magada.
Nad magasid kogu perega veel 2 tundi ja 5 minutit.
Vaid Kari-Kalle ärkas 6:30, et varvastega mängima.
Lauas hommikuputru süües rääkis ema selle lubatud jutu maost.
Se jutt oli vibuküttide maalt.
Tädi Rahu, keda Ville ja Elli-Alli hästi tunnevad, magas öösel voodis.
Täiesti tavaliselt, nagu ikka ja ta voodi all magas väike madu.
Tädi Rahu ei teadnud seda.
"Kas madu teadis tädi Rahust", küsis Ville?
Ema ei teadnud seda, ta jätkas juttu.
"Hommikul tuli tüdruk tuba koristama.
"Eioga, eioga-madu", kiljus ta täiest kõrist.
Mehed võtsid teibad ja kangid kaasa ja jooksid kisa peale kohale.
Teisigi inimesi tuli kohale.
Abiline Rebeka, kes oli haige, jooksis ka kohale.
Kui ta nägi väikest madu, vihastas ta selle peale, tahtes teda rünnata.
Ta karjus vihaga:"Ah sina, nii väike, tahtsid mu ema tappa?"
Mehed aga tõukasid Rebeka jõuliselt eemale.
Madu ei olnud veel surnud, ta oli väga mürgine.
Onu Erastus ütles tädi Rahule:"Kui see madu oleks sind hammustanud,
poleks me jõudnud polikliinikusse, oleksid enne kokku varisenud."
"Tädi Rahu magas mao teisel korrusel", ütles Ville.
"Mõelda vaid, kui ta hommikul oleks maole pähe astunud", oli Elli hirmul.
"Või kui ta oleks pugenud tädi kinga, ta oli nii väike!"
"Või kui ta oleks roninud voodisse."
"Ka nii oleks võinud juhtuda", ütles ema tõsiselt, "aga Jumal kaitses."
Tädi Hellil oli korra madu voodis.
Kui ta öösel tõstis käed padjal pea alla, tundis seal midagi külma.
Ta kargas üles ja läitis valguse.
Voodis oli mamba. Jumal aga oli saatnud ingli tädi Hellit varjama.
"Oli see madu roheline", küsis Ville?
"Oled sa alles naljakas", vastas Elli-Alli.
"Inglid on alati valged!" -"Mambad aga rohelised ja mustad."
"On musti ingleid ka, on ju ema?"
Vestlusteema suundus inglitele, aga mitmel korral räägiti veel madudest.
Õhtul vaatasid Veli-Ville ja Elli-Alli padja alla, enne kui läksid voodisse.
Veli-Ville oli veidi pettunud. "Ingel on ajanud ta minema", ütles ta.
"Kelle", küsis ema. "No selle mao, mamba", ütles Ville.
"Ülistame Jumalat Tema kaitse eest, Ta üksnes ei peleta ohtu.
Ta varjab meid juba enne ohtu."
"Kiidame siis", ohkas Veli-Ville alistunult.
"Aga ma oleksin ikkagi tahtnud näha, kuidas see kõik juhtus."
Sellega lõppesid selleks korraks jutud madudest.
Näeme järgmisel korral. Tšauki.
Tõlge: Einike Pähn