VELI-VILLE KOLM MAAILMA
Veli Villel on täna kolmapäev
Mustanahaline poiss tuleb luidete tagant ja õuel on hirmus oht.
Kuulame seda.
Veli-Ville vaatas liiva maailma, mõeldes kaamelile, oaasile ja ahvidele.
Ta ei jõudnud oma mõtteid lõpuni mõelda, kui midagi juhtus.
Luite tagant, selle liivamäe tagant, piilus 2 silma.
Nähtavale tuli pea ja siis terve poiss ise.
Veli-Ville kasvu, aga mustanahaline.
Mustad sääred tõid teda Veli-Ville juurde.
Ta oli Malibi, õpetaja Festuse poeg.
Tervitades viisakalt: Oled sa olemas? - Olen, vastas Veli-Ville.
Oled ka sina olemas? - Olen, vastas Malibi ja jätkas tervitamist.
Oled sa hästi olemas? - Olen, vastas Veli-Ville.
Läheme õule mängima. Nad läksid.
Maja taga oli telliskive, poisid ehitasid neist linna.
Nad tegid kiriku.
Veli-Ville tõi toast auto ja nad sõitsid sellega kirikusse.
Nad laulsid nii valju häälega, et ema tuli naeratades aknale vaatama.
Ta oleks kindlalt lauluga ühinenud, aga Kalle laulis toas oma nutulaulu.
Ta laulis nii valjusti, et ema pidi teda lohutama.
Keset mängu oli õuel oht.
Ema, emaa, emaaa pasundas Ville nii valjusti, et ema jättis Kalle
nutulaulu sinnapaika ja jooksis õue vaatama.
Ka naabrionu, tädi ja abimehed jooksid õue vaatama.
Üks poistest oli võtnud kaasa jämeda kepi.
Liival oli madu. Hirmus. Suur mürkmadu.
Onu, kellel ei olnud keppi, jooksis seda tooma.
Veli-Ville ja Malibi jooksid ema juurde.
Veli-Ville pistis pea ema põlle, teise silmaga piiludes mis õuel sündis.
Madu hakkas vingerdades ära minema, aga see poiss, kellel oli kepp,
see seisis tal tee peal ees.
Siis madu tõstis pea kõrgele ja ta kael paisus laiaks.
Ta tahtis rünnata. Aga naabripoiss onuga leidsid kepi.
Nad lõid kolme kepiga mao pea sodiks ja seal ta lamaski surnuna liival..
Surnunagi ta veel vingerdas.
Ema, Veli-Ville ja Malibi läksid ligemale.
Oht oli möödas.
Roheline mamba, ütles Ville. Kuigi madu ei olnudki roheline.
See ei ole mamba. See on mürgine prillmadu, ütles onu.
Ema tänas naabrionu ja poisse, kes tapsid mao.
Ta käskis Veli-Villel ka tänada.
Toas Veli-Ville ütles: "Oleks mul püss olnud, oleksin mao surnuks lasknud."
Sa poleks julgenud, ütles Elli Alli.
Oleksin, kisendas Ville.
Oleme Jumalale tänulikud, et Ta varjas teid, ütles ema.
Kindlasti oli ka ingel seal, kuigi me teda ei näinud arutles Veli-Ville.
Põnev, kui teda oleks näinud.
Mao teemal jätkus juttu kogu päevaks.
Veli-Ville rääkis. Ka ema lubas maost hommikul ühe jutu rääkida.
Ehk ta räägib selle meilegi.
Ema, kas prillmadu oli prillid koju unustanud?
Küsis Veli-Ville seda viimasena ja uinus, enne kui ema jõudis vastata.
Selline oli tänane jutt.
Näeme jälle järgmisel korral.
Tõlge: Einike Pähn