Veli-Ville kolm maailma.
Tere, kallis vaataja!
Tänases Veli-Ville maailmas on hirmus kole torm.
Juba hommikul, enne kui Veli-Ville silmad lahti lõi, oli väljas torm.
See on paha tuul, mis paneb vee raevutsema.
Selle nimi on hirmus kole torm.
Heatujulisena veemaailm ujutab laevad sadamasse ja kõik on rõõmsad.
Aga halva tujuga veemaailm on paha.
Hirmus kole torm viskab veemägesid luiteile.
Ta mängib saja sõrmega plekkkatustel. Uu-uu-ui!
Pujekad lähevad juba aegsasti sadamasse.
Suuremad laevad aga lasevad veemägedest liugu alla.
Kapten juhib täpse silmaga laeva ja iga reisija ninaots on lubivalge.
Teised aga söödavad kalu. See ei ole miski kuldkalade saiaga söötmine.
Võid uskuda. See on merehaigus.
Ema, julgeksid sa täna laevaga merele minna?
"Ei, täna sellise tormiga meelsasti ei läheks," ütles ema.
Kas laevad upuvad?
Veli-Ville silmad olid ümmargused nagu tinanööbid, kui ta vaatas ema.
Ei, laevad ei upu, aga reisijad jäävad merehaigeks.
Ema, oled sa merehaige olnud? -Olen, ütles ema.
Kui isaga Aafrikasse tulime, olin mitu päeva voodis.
Kui lõpuks tõusin ja proovisin süüa, laev kiikus veelgi.
Piimaklaasid kukkusid ja kotletid kargasid taldrikult lauale.
"Nii või?" küsis Veli Ville ja kallas piima lauale.
Ta oli just Elli-Alliga hommikuputru söömas.
"Ohh sind! Määrid nii mindki ära, vaata nüüd!" tõreles Elli-Alli.
Veli vaatas, piimaoja voolas laualt otse Elli sülle.
Elli hüppas üles ja raputas põlle. Piim tilkus põrandale.
"Ma olen hirmus kole torm ja võin teha mida tahan," hüüdis Veli-Ville.
"Nii, taha siis kohe tuua lapp ja kuivata laud ära!"
Ema ütles seda sellise häälega,et Veli läks kohe kööki lapi järele.
Samal ajal kuuldus prantsatus ja klaasiklirin.
Torm oli visanud Veli-Ville ja tema pere õuele naabri maja plekk-katuse.
Mingi sealt lahti tulnud tükk lõhkus köögi akna.
Elli-Alli ja Kari-Kalle hakkasid nutma.
Emagi kartis, Veli-Ville ehmatas, aga läks Kari-Kalle juurde ja ütles:
"Ära nuta, Jumal kaitseb meid."
"See on tõesti nii!" ütles ema ja võttis Kari-Kalle sülle.
Kui paha tuul vaibub, läheme rannast merekarpe tooma.
Elli-Alli rahunes. "Jaa, läheme koos", ütles ta.
Järgmisel päeval torm oli vaibunud ja puhus hea tuul.
Veemaailm ei rahune nii ruttu, suured lained kiiguvad ikka veel.
Aga päike paistis ja oht oli möödas.
Heatujusena on kõik nii head.
Veli-Ville läks Elli-Alliga randa.
Nad korjasid suure kingakarbi täie valgeid ja kollaseid merekarpe.
"Vesi annab halvatujuliselt häid kingitusi!" arutles Veli.
"Jumal annab pahadelegi häid kingitusi," Ütles Elli-Alli.
Nii öeldakse Piiblis.
"Nii nagu sullegi, kuigi valasid piima maha!" jätkas Elli.
"Mina ju olin hirmus kole torm, võisin teha mida tahtsin!"
kisas Veli-Ville ja hakkas kätega vehkides karglema.
Need olid tänased Veli-Ville seiklused.
Järgmine kord näeme jälle. Tšauki!
Tõlge: Einike Pähn