Veli-Ville kolm maailma
- Tere lapsed.
Täna loen teile uut raamatut.
See on Veli-Ville kolm maailma.
See on Elma Aalto kirjutatud.
Siin seikleb Veli-Ville nimeline poiss.
Tal on ema, vanem õde ja väike vend.
Nad elavad Lõuna-Aafrikas.
Nüüd kuulame, millised need seiklused on.
Lugu algab esmaspäeval.
Tahad sa kuulda lugu Veli-Villest ja tema kolmest maailmast?
Esimene oli liivamaailm, mille teine nimi oli Namiibia kõrb.
Tene oli veemaailm. Selle nimi oli Atlandi ookean.
Kolmas oli taevamaailm. Päeval oli see päikese maailm.
Öösel oli see taevamaailm.
Öömaailm oleks võinud ju olla kuumaailm,
aga kuu on nii kummaline. Vahel ta lihtsalt kaob ära.
Ja tähti on rohkem.
Taevamaailm on üleval, on see ikka tõsi?
Üks osa on tõsi, ega teine osa ka päris vigur ole.
Aga kui veidi teisiti mõelda, siis see on täiesti tõsilugu.
Sest poisil, kes elab sellises kohas nagu Veli-Ville, on kolm maailma.
Kui ta elaks ükskõik kus mujal, tõsi on see, et taevamaailm on üleval.
Ja see on kõige tähtsam kogu loos.
Veli-Ville kodu oli vee ja liivamaailma ääres.
Just seal, kus liivamaailm lõppes ja vee maailm algas.
Või siis vastupidi.
Kui istud õuemüüril ja vaatad liivamaailma poole,
siis selja taga ohkab veemaailm.
Tema arvates on mõnus ohata.
Kui keerata end teistpidi ja vaadata veemaailma,
siis laius liivamaailm selja taga.
Ta ei ohanud üldse vaid laiutas ja hõõgus soojusest.
Seal ääres oli teisigi maju. Oli lausa terve linn.
See ei ole siin üldse tähtis. Linn ei olnud Veli-Ville maailmadest.
Kõige üleval oli taevamaailm.
Veli-Ville ei elanud selle ääres, vaid täiesti keskel.
Selles kohas, kus taeva lagi on kõige kõrgem.
Nii kummaline kui see ka oli, Veli-Ville oli nagu keskpunkt.
Ega ta mingi ümmargune keskpunkt olnud.
Temal olid kaks jalga all, kaks kätt küljes ja pea otsas.
Peas kasvas juuksepahmak, mida ema vahel kammis.
Oli nöbinina nuuskamiseks, kaks suurt silma ja suumops.
Oli ka kaks loperdavat kõrva, üks neist loperdas rohkem.
Veli-Ville vanus oli sama kui kahel käel sõrmi.
Kodus elasid veel ema, õde Elli-Alli ja väikevend Kari-Kalle.
Isa oli lahkunud taevamaailma, Jumala juurde.
Seal on parem olla, ütlesid inimesed.
Veli-Ville arvates oleks isa vajatud kodus.
Mis sest, et taevas oleks tal parem, temalt seda ei küsitud.
Veli-Ville istus ja vaatas liivamaailma. Veemaailm ohkas selja taga.
Liivamaailma teine nimi oli kõrb, täpsemalt Namiibia kõrb.
Seda näeb kaardilt. Seda oskavad täiskasvanud vaadata.
Liivamaailm võttis päikest ja tal oli tõeliselt palav.
Igaühel, kes ta juurde läks, hakkas ka palav.
Õde Elli-Alli tuli õue.
"Mis sa vaatad seal?" küsis Veli-Ville.
"Liivamaailma. Seal on luited," ütles Elli-Alli.
"Ah luiged, mängime õhtul luige mängu?"
"Oled sa vast totu!" ütles Elli Alli naerdes.
Veli-Ville ei näinud mingeid luikesid. Liiva, vaid liiva.
Suuri liivalaineid, nagu mägesid.
"Kus see rohi kasvab," küsis ta?
Liivamaailmas ei ole rohtu.
Kus lilled kasvavad? - Liivamaailmas ei ole lilli.
Kus palmid kasvavad? - Liivamaailmas ei ole palme.
Mis seal siis on? - Liiv, liiv ja liiv.
Mõni okaspõõsas ja heledaks pleekinud luide.
Miks ei ole rohtu, lilli ega palmipuid?
Sellepärast, et terve aasta ei tule vihma.
Vahel ei saja mitu aastat ja kõik lilled surevad.
Järgi jäävad vaid luited, okaspõõsad ja luud.
Mis need luiged on, küsis Veli-Ville?
"Luited," parandas Elli-Alli.
Need on liivamäed, kuhu saab laugjat nõlva mööda üles ronida
ja teisel pool olevat järsku nõlva mööda alla lasta.
Teisipäeva õhtul viis onu Toivo Armas proua lastega liivamaailma.
Nad said luidetel ronida. Veli-Ville sai kolm korda liugu lasta.
Hops, hops ja ta kaduski kätega vehkides luite teisele poole.
Päike naeratas talle aga terav kivi oli sellise tralli peale pahane.
Kivi torkas Villet talla alt. Ai, ai, oi, oi.
Õhtupoole, kui päikesemaailm muutus tähemaailmaks
viis onu Toivo Armas lapsed koju.
Veemaailm ohkas rahulolevalt, kui ta nägi neid turvaliselt kodus.
Kuu kiikus lainetel. "Ema, taevamaailm oli täna täitsa ligidal.
Tähed pilgutasid meile silma," seletas Ville.
"Jumal on alati ligidal," ütles ema. "Taevas ja maa on tema omad."
Ja kas liivamaailmgi ja luiged? - "Luited," parandas Elli-Alli.
On, need ka. - Kas veemaailm ka, see Atladi ookean?
Kas meie kodu ka? - On, ütles ema.
- Kas mina ka olen? - Oled, ja ema võttis Veli-Ville
oma sooja sülle, kus oli hea olla. Tähed naeratasid ja Jumal
oli lähedal Veli-Villele.
Ta oli taevamaailma keskpunktis. Selge see, et seal oli hea olla.
Nii lõppes tänane Veli-Ville seiklus.
Nägemiseni järgmisel korral. Tsau!
Tõlge: Einike Pähn