VIRRET SUOMEN EV.LUT. KIRKON VIRSIKIRJA
Kosketa minua, Henki, -
kosketa, kirkkaus!
Anna elämälle suunta ja tarkoitus.
Kosketa, Jumalan Henki, -
syvälle sydämeen.
Sinne paina hiljaa luottamus Jeesukseen.
Rohkaise minua, Henki, -
murenna pelkoni.
Tässä maailmassa -
osoita paikkani.
Valaise, Jumalan Henki, -
silmäni aukaise, -
että voisin olla ystävä toisille.
Kosketa minua, Henki!
Herätä kiittämään, -
sinun lähelläsi -
armosta elämään.
Päivä vain ja hetki kerrallansa, -
siitä lohdutuksen aina saan.
Mitä päivä tuokin tullessansa, -
Isä hoitaa lasta armollaan.
Kädessään hän joka päivä kantaa, -
tietää kaiken, mitä tarvitsen, -
päivän kuormat, levon hetket antaa, -
murheen niin kuin ilon seesteisen.
Joka hetki hän on lähelläni, -
joka aamu antaa armonsa.
Herran huomaan uskon elämäni, -
hän suo voimansa ja neuvonsa.
Surut, huolet eivät liikaa paina, -
ne hän ottaa itse kantaakseen.
"Niin kuin päiväs, niin on voimas aina."
Tähän turvaan yhä uudelleen.
Kiitos, Herra, lupauksestasi, -
siinä annat minun levätä!
Kiitos olkoon lohdutuksestasi, -
annat voimaa sanan lähteestä!
Suo mun ottaa isänkädestäsi -
päivä vain ja hetki kerrallaan, -
kunnes johdat minut kädelläsi -
riemun maahan, päivään kirkkaimpaan.
Suo mun ottaa isänkädestäsi -
päivä vain ja hetki kerrallaan, -
kunnes johdat minut kädelläsi -
riemun maahan, päivään kirkkaimpaan.
Kirkasta, oi Kristus, meille -
ristinuhri Golgatan, -
josta meille langenneille -
loistaa sydän Jumalan.
Uskon silmä kiinnitä -
aina kohti ristiä.
Synkeys nyt hajoaapi, -
yöstä päivä valkenee.
Kun näin Jeesus voiton saapi, -
taivas meille aukenee.
Herra Jeesus verellään -
rauhan tuotti ristillään.
Eksynyttä lammastansa -
hän on aina säälinyt, -
tuonut laumaan armossansa, -
siinä sitä kärsinyt.
Uskon, että käydä saan -
kasvojansa katsomaan.
Ei siis alla kiusausten -
epäillä nyt tarvitse, -
eikä tiellä huokausten -
epätoivo vallitse, -
kun on täysi sovitus, -
sielun turva, pelastus.
Niinpä uskon silmä kantaa -
yli matkan myrskyisen.
Katsellessa rauhan rantaa -
kaipuu täyttää sydämen.
Saavu kohta, määränpää, -
silloin tyyntyy myrskysää.
Jeesus, sinun alkamasi -
usko on ja kilvoitus.
Myös on sinun hallussasi -
matkan päässä vapahdus.
Silloin minut uupuneen -
noudat kotiin taivaaseen.
Kristus-kuningas, kaikkivaltias, -
joudu, voittoon vie jo valtakuntasi!
Vielä tuskan maa kaipaa, odottaa.
Milloin on se täynnä tuntemistasi?
On viety sanaa autuuden jo halki vuosisatojen.
Vielä miljoonat yössä kulkevat.
Milloin valtasuuruutesi kirkastat?
Kristus-kuningas, yksin voimakas, -
kerran annat koittaa aamun autuaan.
Auta, että me siihen uskomme -
silloinkin, kun yötä kohti kuljetaan.
Soit tehtävän niin valtavan, -
on vastaan mahti maailman, -
mutta heikkojen, meidän köyhien -
väkevyytenä on Herra taivaitten.
Kristus-kuningas, valtakunnassas -
meidän salli taistella ja kärsiä -
kaiken antaen, vaivat kantaen -
saada puhdistusta, voimaa ristiltä.
Jo ilta tummuu yllä maan, -
siis auta meitä joutumaan, -
ennen kuin on yö, päättyy kylvötyö, -
saavut, Kristus, Herra, lopun hetki lyö.
On Jeesus nimi ihanin -
sielulle uskovalle.
Se lohdun antaa vaivoihin, -
tuo rauhan ristin alle.
Se rohkaisee ja puhdistaa -
ja hoitaa särkyneitä.
Se uupuneita vahvistaa -
ja ruokkii nääntyneitä.
Se nimi kallioni on -
ja linna luja Herran.
Sen rikkaus on loputon, -
muu kaikki viedään kerran.
Oi Jeesus, veli, ystävä -
ja paimen, kuninkaani -
ja tieni, koko elämä, -
sua kiitän, auttajaani.
Vaiti kaikki palvokaamme -
salaisuutta Kristuksen.
Hän on tullut keskellemme, -
väisty, huoli maallinen.
Kristus täyttää kunniallaan -
ääret maan ja taivasten.
Ihmiseksi tänne syntyi -
kuningasten kuningas.
Itsensä nyt meille antaa -
Jeesus, Herra laupias.
Taivaan leipää lapsillensa -
murtaa Kaikkivaltias.
Taisteluunsa Kristus meidät -
seuraajikseen vienyt on.
Hän on valo valkeuden, -
rauhan lähde loputon.
Voimallansa Kristus murskaa -
vallat yön ja turmion.
Kerubitkin siivillänsä -
verhoavat kasvojaan, -
Kristukselle lakkaamatta -
huutavat he kiitostaan: -
Halleluja, halleluja, -
aamen, aamen ainiaan!
Halleluja, halleluja, -
aamen, aamen ainiaan!
Pyhä, pyhä, pyhä!
Suuri Jumalamme, -
aamun tullen sinulle me tuomme kiitoksen.
Pyhä, pyhä, pyhä, -
armon antajamme, -
laupias Herra kolmiyhteinen!
Pyhä, pyhä, pyhä!
Autuaat ne kantaa -
kultakruunut eteen Herran valtaistuimen.
Enkeleiden kuoro -
kiitoksensa antaa, -
herrojen Herra iankaikkinen.
Pyhä, pyhä, pyhä!
Kirkkautes loistaa, -
vaikka silmä syntisen -
ei näe kunniaas.
Pyhä olet yksin, -
vertaistas ei toista, -
rakkaus, voima kaikkivaltias.
Pyhä, pyhä, pyhä!
Kiitoslaulu suuri -
kaikuu halki taivaan, maan -
ja merten äärien.
Pyhä, pyhä, pyhä, -
armon vahva muuri, -
oi Jumalamme kolmiyhteinen!
Oi Jumalamme kolmiyhteinen!
Vain sinä tunnet minut, Vapahtaja, -
ja tiedät lääkkeen kaikkiin haavoihin.
Jos luoksesi en pääse voittajana, -
saan tappioni tuoda kuitenkin.
Jos en voi suoraan Isän syliin juosta -
ja uskon varmuudesta riemuita, -
saan ahdistuksen yössä sinuun luottaa -
ja ääneen huutaa: Herra, armahda!
Jos en voi katsettani sinuun nostaa -
ja lapsen lailla jäädä turviisi, -
saan katumuksen, tuskan alta pyytää: -
Nyt minuun tartu, -
Vapahtajani!
Jeesuksesta laulan, -
Jeesuksesta vaan, -
jolta syyni suuret -
anteeks sain ja saan, -
jolta syyni suuret -
anteeks sain ja saan.
Hän mun syyni suuret -
poisti verellään, -
otti synnin orjan -
armoon, elämään, -
otti synnin orjan -
armoon, elämään.
Katkoi verkot valheen, -
kahleet kuoleman, -
vangin vapautti, -
laps oon Jumalan, -
vangin vapautti, -
laps oon Jumalan.
Lapsi oma Herran, -
taivaan kuninkaan, -
kruunun perin kerran, -
valtakunnan saan, -
kruunun perin kerran, -
valtakunnan saan.
Pääsen asukkaaksi -
kultakaupunkiin, -
viedään vierahaksi -
häihin iäisiin, -
viedään vierahaksi -
häihin iäisiin.
Jo joutui armas aika -
ja suvi suloinen.
Kauniisti joka paikkaa -
koristaa kukkanen.
Nyt siunaustaan suopi -
taas lämpö auringon, -
se luonnon uudeks luopi, -
sen kutsuu elohon.
Taas niityt vihannoivat -
ja laiho laaksossa.
Puut metsän huminoivat -
taas lehtiverhossa.
Se meille muistuttaapi -
hyvyyttäs, Jumala, -
ihmeitäs julistaapi -
se vuosi vuodelta.
Taas linnut laulujansa -
visertää kauniisti.
Myös eikö Herran kansa -
Luojaansa kiittäisi!
Mun sieluni, sä liitä -
myös äänes kuorohon -
ja armon Herraa kiitä, -
kun laupias hän on.
Oi Jeesus Kristus jalo -
ja kirkas paisteemme, -
sä sydäntemme valo, -
ain asu luonamme.
Sun rakkautes liekki -
sytytä rintaamme, -
luo meihin uusi mieli,
pois poista murheemme.
Jeesus, luona armopöydän -
sinut löydän, -
siinä mulla kyllin on.
Siellä armo, rauha, ilo, -
siellä elo, -
sieltä löydän ravinnon.
Siitä vuotaa lohdutusta, -
virvoitusta, -
jota sielu tarvitsee.
Siitä kasvaa usko, tieto, -
voima, taito, -
joka mielen hallitsee.
Armon pöytä, -
Jeesus rakas, -
olet paras, -
elämäni kuolosi.
Haavasi on auki mulle, -
vaivatulle, -
voimani kun raukeni.
Matkalla on ruokanani, -
juomanani -
ruumiisi ja veresi.
Hengen nälkä kasvaa yhä, -
Herra pyhä, -
antimista pöytäsi.
Tätä ruokaa syödessäni, -
juodessani -
orjan mieli katoaa.
Tämän riemun rikkaudessa, -
runsaudessa -
oma puku putoaa.
Tässä näyttää tahraiselta, -
saastaiselta -
kaikki oma hurskaus.
Kristuksesta loistaa vastaan -
ainoastaan -
Isän suuri rakkaus.
Mieltäni se liikuttakoon, -
opettakoon -
armon Herraa kiittämään.
Sieluni se sulattakoon, -
taivuttakoon -
Jeesukseeni tyytymään.
Kirkkaus ja voitto, valta -
kaikkialta -
olkoon yksin Kristuksen.
Maa ja taivas luotuinensa -
Herrallensa -
riemuin tuokoon kiitoksen!
Jumala ompi linnamme -
ja vahva turva aivan, -
on miekkamme ja kilpemme -
ajalla vaaran, vaivan.
Se vanha vainooja, -
kavala, kauhea, -
on kiivas, kiukkuinen -
ja julma, hirmuinen.
Vain Herra hänet voittaa.
On turha oma voimamme -
vääryyden valtaa vastaan.
Me turman vallat voitamme -
Herrassa ainoastaan.
Hän, Kristus, kuningas, -
on voitonruhtinas, -
lyö joukot helvetin, -
ne tallaa jalkoihin -
ja voiton meille saattaa.
Se sana seisoo vahvana, -
ne ei voi sitä kestää.
Kun kanssamme on Jumala, -
ken meiltä voiton estää?
Jos veis he henkemme, -
osamme, onnemme, -
ne heidän olkohon, -
vaan meidän iät on -
Jumalan valtakunta.
Jeesus, sä ainoa -
heikkojen auttaja, -
anteeksiantaja uupumaton!
Pyhyys ja puhtaus, -
rakkaus, virvoitus, -
totuus ja armahdus sinussa on.
Kun uuvun, haavoitun, -
huomassas, Herra, sun, -
suuren ja siunatun, levätä saan.
Toiset jos hylkäävät, -
kasvosi lempeät -
puoleeni kääntyvät rohkaisemaan.
Herrani, armahda, -
ohjaa ja taivuta, -
minne ja milloinka tahtosi vie.
Neuvoilla Henkesi -
valaise mieleni.
Tee, Jeesus, rakkaaksi ristisi tie.
Ainoa puhtaus, -
syntisen uskallus, -
tuskassa lohdutus: pyhyytesi.
Vaatteeksi anna se!
Ohjaa ja varjele -
jokainen askele, Jeesukseni.
Jumala loi auringon, kuun -
ja järvet ja puut, ihmiset myös.
Jumalan on taivas ja maa.
Herraa me tahdomme kiittää.
Herralle riemulla laulamme kiitosta.
Herra, me kiitämme nimeäsi.
Jeesukselle virtemme soi, -
hän kuolemallaan elämän toi.
Luonamme hän täällä nyt on.
Herraa me tahdomme kiittää.
Herralle riemulla laulamme kiitosta.
Herra, me kiitämme nimeäsi.
Henkensä hän heikoille suo -
ja keskellemme lämpöä luo.
Taivas jo on luonamme näin.
Herraa me tahdomme kiittää.
Herralle riemulla laulamme kiitosta.
Herra, me kiitämme nimeäsi.
Oi rakkain Jeesukseni, -
piinattu, verinen, -
jo särkyy sydämeni, -
kun tuskaas muistelen.
Sua taivaan kunnialla -
ylhäällä palveltiin, -
nyt orjantappuralla -
pää pyhä kruunattiin.
Ah kuinka, Herra taivaan, -
säikähtyy sieluni, -
kun kärsimääsi vaivaan -
on syynä syntini.
Kuoleman, synnin orja -
vain vihan ansaitsin.
Ristisi tähden kurja -
sain armon kuitenkin.
Vie minut, Paimen hyvä, -
taas omaan laumaasi.
Suo, armolähde syvä, -
kuin ennen lahjasi.
Suloista taivaan mannaa -
soi Henkes sanastas.
Vieläkin voimaa anna, -
oi Herra laupias.
Nyt kiitos haavoistasi, -
syntisten ystävä!
On ristinkuolemasi -
minulle elämä.
Suo voimaa loppuun asti -
sinua seuraamaan, -
sinussa luottavasti -
myös kerran kuolemaan.
Suo ristinuhrin loistaa -
lohtuna pelkooni.
Se ahdistuksen poistaa, -
tuo rauhan sieluuni.
Vain katson kasvojasi, -
jään, Jeesus, turviisi.
Näin sinun kuolemasi -
on minun voittoni.
VIRSI 77 Suomen ev.lut. kirkon virsikirja
Käy yrttitarhasta polku, -
vie Golgatalle se.
On Hengen viitoittama -
sen joka askele.
Se tie vie viimein taivaaseen, -
mutta tie se on tuskien.
Tien kaikkein raskaimman Jeesus -
on käynyt armossaan, -
kun meidän kurjain tähden -
hän kulki kuolemaan.
Se tie vie viimein taivaaseen, -
mutta tie se on tuskien.
Oi rakkautta näin suurta, -
kun meitä säälii hän, -
maailman synnit kantaa, -
tuo meille elämän!
Se tie vie viimein taivaaseen, -
mutta tie se on tuskien.
Nyt, köyhä syntinen, riennä -
luo Herran Jeesuksen!
Saat rauhan, lohdutuksen -
haavoissa Kristuksen.
Se tie vie viimein taivaaseen, -
mutta tie se on tuskien
Myös laulun oppia uuden -
saat tiellä taivahan.
Se taivaassa jo kaikuu -
edessä Karitsan.
Hän kuoli kaiken täyttäen, -
mutta tie oli tuskien.
Tekstitys: Annukka Eskola