VARVET
Välkommen igen till Varvet!
Vi ska nu gå vidare till Första Timoteusbrevets 6:e kapitel.
I väst lever vi omgivna av en mycket hög levnadsstandard -
i jämförelse med den övriga världen.
Och ju bättre vi klarar oss ekonomiskt -
desto mer fäster också vi kristna oss vid pengar och ägande.
Om vi jämför kristen förkunnelse idag med hur det var -
i våra kyrkor och församlingar för t.ex. 40 år sedan -
så har betoningen förändrats radikalt.
Det har ibland funnits en orsak till detta, men inte alltid.
Så kallad framgångsteologi som lägger fokus på det materiella, -
en självcentrerad kristendom som frågar "Hur kan jag bli lycklig här?"
ersätter i snabb takt den enkla förkunnelsen om synden, -
nåden och frälsningen i Jesu blod.
Många förkunnare använder all sin verbala akrobatik -
för att vända upp och ner på Bibelns tydliga budskap.
Plötsligt vill inte Gud att vi som kristna ska nöja oss -
med ett anspråkslöst liv.
Nej, jag hörde en gång en förkunnare säga: -
"Gud vill att vi ska bli stenrika -
därför att Jesus blev fattig i vårt ställe."
Så kan man också tolka det...
Jag vill inte påstå att det på alla sätt var lyckligare tider för 40 år sedan -
men visst var undervisningen i församlingen sundare på många sätt.
Det är förstås lätt att kritisera andras förkunnelse men -
hur förhåller jag mig själv till pengar och levnadsstandard?
Strävar jag efter detta eller nöjer jag mig med mindre?
Kapitel 6 i Paulus brev till Timoteus är på många sätt mycket aktuellt.
Han börjar med en uppmaning till slavarna: -
"Alla som bär slaveriets ok ska anse -
sina herrar värda all respekt, -
så att Guds namn och läran inte smädas.
De som har troende herrar ska inte se ner på dem -
för att de är bröder, -
utan tvärtom tjäna dem så mycket villigare -
eftersom de som tar emot deras goda tjänst -
är troende och älskade." (1Tim 6:1-2)
I arbetslivet på urkyrkans tid -
var förhållandet mellan husbonde och slav grundläggande.
Det ekonomiska livet grundade sig helt på detta.
I den judiska kulturen förhöll man sig dock till slavarna, -
tack vare Bibelns undervisning, humanare än i andra kulturer.
Slavarna var inte endast en egendom -
som ägaren kunde göra vad han ville med.
De hade enligt Gamla Testamentets undervisning ett människovärde.
De hade också rättigheter.
Vart sjunde år skulle man ge dem möjlighet -
att lämna tjänsten hos sin husbonde.
Om de ville kunde de ändå stanna kvar -
och som ett tecken på detta lät de genomborra örat.
Även om arrangemanget inte fungerade under någon längre tid -
så fanns det och det togs allt emellanåt i bruk.
Det var husbondens plikt att ta hand om sina slavar och tjänare.
I praktiken kunde tjänsteförhållandet variera.
Det fanns slavar som husbonden ägde -
och slavar som frivilligt stannade och fick örat genomborrat, -
ofta på grund av sin egen familj.
Sedan fanns det så kallade förvaltarslavar -
som styrde över hushållet som god man.
Dessutom fanns det avlönade -
som anställts för en eller ett par dagar.
Husbonden skulle behandla sina tjänare och slavar väl -
och minnas att också de har en Herre i himlen.
Här riktar Paulus endast uppmärksamheten mot -
de troende slavarnas attityd mot husbonden.
I Efesierbrevet vänder han sig också med råd till husbönderna.
Bibeln undervisar om frivillig lydnad -
som i bästa fall kan tala till andra och -
dra dem närmare Guds ord och Gud.
På så sätt kan Gud genom andras liv och exempel påverka människor.
Paulus talar först om en husbonde som inte är kristen eller följer Jesus.
Även då skulle den troende slaven -
respektera sin husbonde på alla sätt.
Utomstående visste ju hur kristna borde bete sig i olika situationer.
Man brukar säga att -
om du vill veta hur du ska leva som kristen -
ska du fråga dina icke-troende kompisar.
De säger snabbt: "Så gör inte en troende!"
Eller: "Ja, så ska man göra som kristen!"
För det andra talar Paulus om för Timoteus hur han ska -
handleda troende slavar som har en troende husbonde.
Ifall husbonden var troende var det naturligt att -
disciplinen och lydnaden luckrades upp: -
"Jag behöver inte buga och bocka - det är ju en troende man, en bror!"
Paulus sa att just därför ska ni visa -
så mycket mer frivillig heder än då husbonden inte är troende.
Här ser vi att de kristna inte drog sig undan från samhällslivet.
De slutade inte med slaveriet -
utan levde omgivna av detta på det sätt Gud ville.
Allt som oftast hör man någon fråga att om Bibelns ord är sant -
varför tolererades då slaveriet i den ursprungliga församlingen?
Överallt i NT uppmanar Gud människorna att -
sprida Guds ljus i de förhållanden som Gud placerat dem i.
Med tiden fick man slut på slaveriet och -
i vår tid borde det inte finnas slaveri även om det i verkligheten finns.
Vi har inte husbönder och slavar utan arbetsgivare och arbetstagare.
Därför är alla råd som Bibeln ger husbonden -
lämpliga råd till arbetsgivarna och -
allt vad Bibeln lär om slavens attityder -
är lämpliga råd till dagens arbetstagare, till oss.
Vi ska respektera alla chefer, därför att Bibeln säger så.
Också en dålig chef ska vi lyda och respektera hur svårt det än är.
En troende kristen förman ska vi inte heller -
respektera mindre än en icke-troende -
även om han samtidigt är en trosbroder.
Nu får jag lust att fråga dig hur du förhåller dig till din chef?
Gnäller du bakom hans rygg och baktalar lite: -
"Han är som han är, man behöver inte ta honom på allvar!"
Eller respekterar du honom?
Gör tron på Jesus dig till en bättre eller sämre underlydande?
Lever vi till Guds ära på våra arbetsplatser -
oberoende om vi är arbetstagare eller chefer?
Paulus fortsätter nu med att tala om rikedom: -
"Så ska du undervisa och förmana.
Om någon sprider andra läror och inte håller sig till vår Herre -
Jesu Kristi sunda ord och den lära som hör till gudsfruktan, -
så är han högmodig och okunnig och har en sjuklig lust att -
diskutera och strida om ord. Sådant leder till avund, bråk, förtal, -
misstankar och ständiga strider mellan människor med -
fördärvat sinne som har tappat bort sanningen när de menar -
att gudsfruktan ska ge vinst." (1 Tim 6:3-5)
På vad grundar sig den kristna undervisningen?
I församlingen borde vi grunda allt vi undervisar och säger -
på det Jesus själv lär oss och annat som Bibeln lär.
Därför ska allt som sägs och undervisas, även detta, -
prövas i församlingen i ljuset av Bibeln.
Det är viktigt att fråga sig både när det gäller egen undervisning -
och andras om den är i enlighet med Bibeln.
Styrs min tolkning av bibeltexten eller av någon drivfjäder utifrån?
Införlivar jag med tvång mina egna favorittankar i bibeltexten -
eller överger jag dem om texten säger så?
Paulus säger att orsaken till att vi tolkar och undervisar fel -
ofta är högmod och själviskhet.
Många bibellärare och -tolkare är beredda att -
till och med förstöra relationer i sanningens namn för att -
lyfta fram sina egna tolkningar och styra andra med dem.
Bakom en sådan undervisning finner vi alltför ofta andligt maktbegär.
Den största orsaken till våra tvister och bråk om trossaker -
är vår egen stolthet.
Den kristna församlingen är alltför ofta känd för tvistefrågor, -
ordtvister, avundsjuka, stridigheter, förtal, -
grova misstankar och ett ständigt käbblande.
Apostelns konstaterande här är intressant: -
"... och ständiga strider mellan människor med fördärvat sinne -
som har tappat bort sanningen när de menar att -
gudsfruktan ska ge vinst." (1 Tim 6:5)
Om vi tar en titt på vad vissa amerikanska predikanter och andra -
håller på med i kristendomens namn -
i USA eller varför inte närmare -
så passar Paulus beskrivning mer än väl in på dem.
Att ha rätt, finna den sista rätta utvägen, -
komma på ett knep, förakta andra kristna, -
vädja till åhörarnas samveten när man samlar in pengar, -
detta har vi alla sett.
Om predikanten anser sig vara ett stort ljus i ändens tid, -
kör en dyr bil, flyger med eget jetplan -
och bor i tre lyxvillor omgiven av livvakter -
så håller åtminstone jag mig borta från hans undervisning.
Paulus fortsätter: -
"Men gudsfruktan förenad med förnöjsamhet -
är verkligen en stor vinst.
Vi har ju inte fört något med oss in i världen, -
och inte heller kan vi ta med oss något härifrån.
Har vi mat och kläder ska vi vara nöjda med det." (1 Tim 6:6-8)
Man ska aldrig försöka göra pengar på kristen tro, -
aldrig söka egen ekonomisk vinning, -
aldrig på något som helst sätt, enligt Bibeln.
Paulus uppmanade sina efterföljare att -
nöja sig med ett anspråkslöst liv.
Och visst gäller detta också pastorer och predikanter.
Enligt aposteln är det ingen vits med att samla på sig egendom -
eftersom allt blir kvar här.
Ingen kan ta med sig något bortom döden.
Medan världen lär oss att söka tryggheten i egendom -
så uppmanar oss Bibeln att söka den hos Gud.
Han har lovat ta hand om vår försörjning, mat och kläder.
Den här synen håller verkligen på att fördunklas hos dagens kristna.
Att bli rik har blivit en dygd och någonting eftersträvansvärt.
Alltför ofta söker man också Guds stöd i saken och -
åsikter som säger att det är ens rättighet och -
att det är bra att håva in så mycket som möjligt.
I själva verket varnar Paulus de kristna -
för problemen med att bli rik, istället för att uppmuntra till dem.
Så här säger han: -
"De som vill bli rika råkar ut för frestelser och snaror och många -
oförnuftiga och skadliga begär som störtar människor -
i fördärv och undergång.
Kärlek till pengar är en rot till allt ont.
I sitt begär efter pengar har vissa kommit bort från tron -
och vållat sig själva mycket lidande." (1 Tim 6:9-10)
Pengar tenderar att orsaka problem i stället för att lösa dem.
Jag hörde nyligen någon säga rakt på sak i tv att -
pengar visst gör en lyckligare i livet.
Paulus var av annan åsikt.
Han sa att de medför frestelser som vi annars kunnat undvika.
Man kan bli beroende.
Man vill ha mer och mer -
och när man aldrig får tillräckligt så får man aldrig tillräckligt.
Man kan bli beroende av pengar när man -
har för mycket likaväl som för lite.
När allt i livet börjar kretsa kring pengar: -
vad jag köper, säljer, hur jag blir rik.
Då kan vi med all rätt tala om beroende och penningbegär.
Enligt Paulus är penningbegär ett -
mycket större problem än man tillstår.
Det för med sig många negativa saker och leder oss bort från Gud.
Dessutom börjar man oroa sig för att förlora pengarna, -
att få pengarna att föröka sig, -
att bli bestulen och att de en dag ges till någon -
som inte gjort något för att få dem.
På grund av pengar har många gått vilse från sin frälsande tro -
och fått lida följderna i sitt liv.
På grund av pengar är vi benägna att kompromissa med vårt samvete.
"Varför betala skatt när vi kan undgå det?"
"Varför skulle jag jobba för mindre pengar, -
varför inte lika gärna jobba svart?"
Eller: "Varför inte betala lönerna svart? Det vore lönsamt för alla."
Bibeln säger att vi ska lyda auktoriteter och överordnade.
Det gäller också betalande av skatter.
Det är bättre att lyda Gud med gott samvete och förbli fattig -
än att bli rik genom att göra det som inte är rätt.
Alltför många har sålt sitt samvete för "en tallrik ärtsoppa."
Nu kommer jag att hoppa över några verser -
fram till Paulus uppmaning i slutet av kapitlet -
som han riktar till dem som just nu är rika: -
"Uppmana dem som är rika i den här världen att inte -
vara högmodiga eller sätta sitt hopp till något så osäkert som -
rikedom, utan till Gud som rikligt ger oss allt att njuta av.
Uppmana dem att göra gott, att vara rika på goda gärningar, -
att vara generösa och dela med sig. Då samlar de åt sig en skatt -
som är en god grund för den kommande tidsåldern, -
så att de vinner det verkliga livet." (1 Tim 6:17-19)
Jag sa att Gud uppmanar oss att nöja oss med lite.
Ändå säger Paulus här att Gud har gett oss allt -
för att vi ska njuta av det.
Det Gud har gett får vi njuta av med gott samvete.
I grund och botten handlar det om vad vi är beroende av: -
bankkortet eller Gud?
Pengar, kursförändringar, börsen, värdepapper och annat sådant -
kan man enligt Paulus inte lita på, men väl på Gud.
Han har lovat ta hand om oss. Han har lovat ge oss allt vi behöver.
Problemet är ofta det att vi tycker oss behöva sådant -
som Gud inte tycker att vi behöver.
Går vi då med på vad Gud planerar ge oss -
eller säger vi: "Men jag vill! Jag vill!"
Guds plan är inte att göra oss rika.
Visst ger Han oss av det världsliga goda att njuta av -
men inte för att göra oss rika, utan för att göra oss generösa.
Ju mer vi ger, desto mer ger oss Gud så att vi kan ge mer.
Att ge är att satsa på himlen, -
att samla i den himmelska plånboken.
När vi börjar samla rikedomar i egna fickor så -
kommer det mask i det. det för med sig problem.
Det binder vårt hjärta och kan fjärma oss från Gud.
Därför varnar oss Paulus för farorna med att bli rik -
och uppmanar oss att nöja oss med föda och kläder.
För att vi skulle vara fria att göra det Gud vill.
Han säger: -
"Men du gudsman, håll dig borta från sådant!
Sträva efter rättfärdighet, gudsfruktan, tro,
kärlek, uthållighet och ödmjukhet.
Kämpa trons goda kamp, grip det eviga livet som du -
blev kallad till och som du bekände dig till genom att avge -
den goda bekännelsen inför många vittnen." (1 Tim 6:11-12)
Än en gång varnar Paulus Timoteus och även oss -
för att skaffa sig rikedomar.
Hellre nöja sig med lite än samla på pengar och prylar.
Vi borde fokusera på det andliga i stället för det världsliga.
Ett oklanderligt liv, fromhet, tro, kärlek, -
renhet, uthållighet och mildhet.
Det är vad vi som kristna borde sträva efter.
Många säger att andliga värden är viktiga för dem -
men ändå ropar deras liv något helt annat.
Modekläder, trimmade kroppar, ny tandfasad, lyxbilar, -
märkesväskor, en Rolex värd tusentals euro o.s.v.
Detta vittnar inte alls om kristen tro -
hur mycket man än säger sig älska Jesus.
Om du finner detta orimligt -
så läs Timoteusbrevets sjätte kapitel en gång till.
Naturligtvis kan en rik också bli frälst om han tror på Jesus -
och det är inte fel att äga saker -
men hur ser vårt liv ut i andras ögon?
Stämmer det vi säger överens med hur vi lever?
Var befinner sig vårt hjärta? I världsliga saker eller i Guds vilja?
Som kristna är vi kallade att medvetet vandra -
mot en himmelsk destination, -
ett pris som vi en gång får av nåd.
Paulus uppmanar oss att vara medvetna om vår destination, -
att vara logiska och målmedvetna.
Säger vi att vi är på väg till himlen -
så borde vi ta det i beaktande i våra vardagliga beslut.
Timoteus hade en gång offentligt bekänt sig som Jesu efterföljare.
Om vi bekänt oss vara Hans egna så -
förutsätter det att vi vill leva enligt bibliska värderingar.
"Jag uppmanar dig inför Gud, som ger liv åt allt, -
och inför Kristus Jesus som vittnade för Pontius Pilatus -
med den goda bekännelsen: bevara budskapet rent och oförfalskat -
till vår Herre Jesu Kristi ankomst, som den salige, ende Härskaren -
ska låta oss få se när tiden är inne.
Han är kungarnas Kung och herrarnas Herre, -
han som ensam är odödlig och bor i ett ljus dit ingen kan komma -
och som ingen människa har sett eller kan se.
Honom tillhör ära och evig makt! Amen."
(1 Tim 6:13-16)
Brevet har en högtidlig avslutning. I själva verket två.
Liknande lovsång saknar motstycke i Paulus andra brev.
Här finns en ovanligt högtidlig och helig ton.
Paulus tar Jesus som vittne när han uppmanar Timoteus att -
ta vara på det som skrivs i brevet.
Aposteln hänvisade till största möjliga auktoritet: -
Jesus, den Treenige Guden.
Han säger att allt kommer från Jesus och i Honom består allt.
Jesus bekände själv frimodigt inför Pilatus att Han är Guds Son -
utan att bry sig om följderna.
Paulus säger att Timoteus ska visa samma mod -
i Efesos när han strider mot falska lärare.
Han skulle vinnlägga sig om att -
sköta församlingen hederligt och samvetsgrant.
Uppmaningen riktades samtidigt till alla framtida -
pastorer, församlingsledare, äldste och förkunnare.
Vi ska vara trogna Jesus tills Han kommer tillbaka -
och återkomsten sker när Gud Fadern vill.
Honom, den Treenige Guden ensam, har getts all heder och ära.
Han är helig, allsmäktig, evig, osynlig, -
och ändå ytterst verklig.
Det är svindlande att tjäna en sådan Gud.
Och denne Gud får vi kalla vår far.
Vi ska be tillsammans.
Käre Jesus, tack för att vi får kalla Dig -
Herre, Frälsare och Far.
Käre Treenige Gud.
Herre, vi tackar Dig som förmår bevara oss -
från allt som tynger oss i den här tiden, -
också gällande pengar och rikedomar.
Jesus, bevara oss från att söka -
ekonomiskt välmående i stället för Din kallelse.
Herre, Du har lovat se till att vi har allt vi behöver.
Vi ber att Du skulle ge oss nåden att nöja oss med det.
Hjälp oss att rikligt ge vidare av allt det goda vi fått av Dig.
Detta ber vi i Jesu Kristi Namn. Amen.
Fint att du följt med den här serien.
Som sagt så har vi här tagit en vers i taget -
och förklarat Bibeln utifrån dess egen kontext så mycket som möjligt.
Vill du understödja HimlenTV7, -
kan du i Finland ringa 0600-10177 (ca 12e).
Må Gud rikligen välsigna dig! Hejdå!
Sverige: Swisha din gåva: 123 677 9300
Översättning: Himlen TV7