VARAAIT
Tere tulemast taas "Varaaita",
kus jätkame täna 1. Timoteose kirja 6. peatükiga.
Me Lääne maailma elatustase on üsnagi kõrge
võrreldes kogu ülejäänud maailmaga.
Mida parem aga on me majanduslik toimetulek,
seda enam tundub me tähelepanu - ka kristlastena,
kinnituvat rahale ja asjade omamisele.
Kui võrrelda tänapäeva kristliku kiriku sõnumit
selle sõnumiga, mida kuulutati kasvõi 40. a. tagasi,
on selle rõhuasetus oluliselt muutunud.
Ühest küljest põhjendatult ja samas ka mitte.
Nn eduteoloogia ehk materiaalsele keskenduv õpetus
ja enesekeskne kristlus stiilis: "Kuidas saada õnnelikuks?"
on vägagi kiiresti asendamas lihtsat õpetust patust, armust
ja päästest Jeesuse veres.
Nii mõnigi jutlustaja kasutab kõikvõimalikku sõnalist akrobaatikat,
et pöörata Piibli selget ilmutust peapeale.
Millest lähtuvalt Jumal otsekui ei tahakski enam,
et lepiksime lihtsa ja vähenõudliku kristliku eluga,
vaid nagu kuulsin üht jutlustajat ütlemas:
"Jumal tahab, et saaksime püstirikkaks,
kuna Jeesus sai vaeseks meie eest."
Eks selliseltki või Piiblit tõlgendada.
Ma ei ütlegi,
et 40. aasta tagused ajad oleksid olnud palju õnnelikumad
kui seda on tänapäev.
Kuid kristliku koguduse õpetus oli kohe kindlasti mitmel moel tervem.
Samas on muidugi lihtne arvustada teisi ja nende jutlustamist,
kuid kuidas ma ise suhtun rahasse ja elatustasemesse?
Püüdlen ma ise samuti selle poole või lepin ka vähemaga?
1. Timoteose kirja 6. peatükk on neis küsimustes vägagi ajakohane.
Paulus alustab seal õhutusega orjadele:
"Kes iganes on orjana ikke all,
pidagu oma peremehi kogu austuse vääriliseks,
et Jumala nime ja õpetust ei teotataks.
Aga kellel on usklikud peremehed,
ärgu mõtelgu neist üleolevalt sellepärast, et nad on vennad,
vaid teenigu neid veel enam,
sest nad on usklikud ja armsad ning heategevuses püüdlikud."
Algkoguduse ajal valitsevates töösuhetes
oli peremehe ja orja suhe kõige aluseks.
Kogu majanduslik elu tugines sellele suhtele.
Juudi kultuuris suhtuti orjadesse Pühakirja õpetuse kohaselt
inimlikumalt kui teistes kultuurides.
Orjad polnud ainuüksi omand, kellega omanik võis teha, mida iganes
vaid Vana Testamendi kohaselt oli neil inimestena oma väärtus
ja ka teatud õigused.
Nii näiteks oli neil 7. aasta möödudes õigus lahkuda
oma peremehe teenistusest.
Samas aga võisid nad ka jääda oma peremehe kotta,
lastes selle märgiks augustada oma kõrva.
Kuigi taoline süsteem ei toiminud pikemas perspektiivis
just kõige paremini,
oli see siiski olemas ja aegajalt seda ka rakendati.
Peremeeste kohus oli kanda hoolt oma orjade ja sulaste eest
ja nende suhteid oli erinevaid.
Oli orje, kes kuulusidki peremehele
ja orje, kes jäid vabatahtlikult oma peremehe kotta,
lastes augustada oma kõrva.
Sageli omaenda pere heaolu nimel.
Kuid siis olid ka nö haldusorjad,
kes usaldatud meestena juhtisid kogu peremehe majapidamist.
Ja lisaks neile olid veel ka palgalised,
keda värvati 1-2 päevaks mõnda tööd tegema.
Peremehed pidid kohtlema oma orje ja sulaseid hästi,
pidades meeles, ei neilgi oli Jumal taevas.
Paulus keskendub siinses kirjas vaid usklikest orjade suhtumisele
oma peremeestesse,
kuigi Efeslaste kirjas on tal ka sõna ja juhised peremeestele.
Piibel õpetab vabatahtlikust sõnakuulelikkusest,
mis kõige paremal moel võib kõnetada teisi
ja tõmmata neid Jumala Sõna ning Jumala ligi.
Jumal võib inimese elu ja eeskuju kaudu mõjutada teisi.
Paulus räägib esmalt sellisest olukorrast,
kus peremees pole kristlane ehk Jeesuse järgija.
Kuid isegi siis pidi usklikust ori austama oma peremeest
kõikvõimalikel viisidel.
Mitteusklikud teadsid enam kui hästi,
kuidas kristlane peaks ühes või teises olukorras käituma.
On lausa öeldud,
et kui tahad kristlasena teada, kuidas sa elama peaksid,
siis küsi seda oma usukaugetelt sõpradelt.
Nad ütlevad sulle üsna kiiresti:
"No ega usklik ikka sellist asja küll teha või!"
Või: "Aga seda ju usklikud peavadki tegema."
Teise asjana juhendab Paulus usklikke orje,
kellel on usklik peremees.
Olukorras, kus oli usklik peremees, oli üsnagi tavapärane,
et kuulelikkus talle oli kergesti käest minemas.
"No ega ma pea ju teda kummardama - ta ju samuti usklik ja mu usuvend!"
Paulus aga ütles, et sellistel juhtudel
pidi veelgi enam näitama üles vabatahtlikku austust,
võrreldes sellega, kui peremees polnud usklik.
Siinkohal on oluline ära märkida, et kristlased ei lahkunud ühiskonnast
ega lõpetanud orjastavas süsteemis osalemist,
vaid nad elasid selle kõige keskel Jumala tahte kohaselt.
Aegajalt küsitakse ikka, et kui Jumala Sõna vastab tõele,
siis miks salliti algkoguduse ajal orjapidamist?
Jumal õhutab meid kõikjal Uues Testamendis
kiirgama välja Jumala valgust just seal, kuhu meid on asetatud.
Aja möödudes orjus kaotati
ja tänapäeval ei peaks seda enam üldse olema,
kuigi tegelikkuses siiski on.
Meil on peremehe-orja suhte asemel tööandja-töötaja suhe.
Nii sobib ka kõik see,
mida Piibel õpetab heaks peremeheks olemisest
headeks juhisteks tööandjatale.
Ja kõik see, mida Piibel räägib orjade suhtumisest,
sobib juhisteks töötajaile - ehk meile.
Me peame austama kõiki ülemusi, sest Piibel õpetab nii.
Isegi halbu ülemusi peab austama ja neile alluma,
kui raske see ka poleks.
Ja usklikku juhti ei pea kuidagimoodi vähem austama
kui mitteusklikku juhti,
isegi, et ta on samal ajal me usuvend.
Tahaks küsida, kuidas sa suhtud oma ülemusse?
Nurised sa ta selja taga, rääkides temast isegi halba,
öeldes: "Ta on selline ja tollene ning teda ei saa küll tõsiselt võtta."
Või austad sa teda?
Kas usk Jeesusesse teeb sinust parema või halvema alluva?
Kas me elame ka oma tööpaikades Jumala auks
sõltumata sellest, oleme me juhid või alluvad?
Paulus jätkab rikkuse teemal:
"Kui keegi õpetab teisiti
ega jää meie Issanda Jeesuse Kristuse tervete sõnade
ja jumalakartusele vastava õpetuse juurde,
siis see on iseennast täis ega saa millestki aru,
vaid on haige vaidlemisest ja sõnelemisest,
millest tekib kadedust, riidu, teotust, kurje kahtlustusi,
lõputuid hõõrumisi inimeste vahel,
kes on mõistuse poolest rikutud ja ilma jäänud tõest,
ning kes arvavad jumalakartuse olevat tuluallika."
Millele tugineb kogu kristlik õpetus?
Kristlikus koguduses peaksime rajama kogu oma õpetuse ja väljaütlemised
nii Jeesuse kui Piibli õpetusele.
Seetõttu tuleb ka kõik koguduse õpetused ja väljaütlemised
katsuda läbi Piibli valguses.
Nii enda kui muude õpetuste juures on oluline küsida,
kas see kõik on Piibliga kooskõlas
ja kas minu arusaam Piiblist
tugineb mõnele konkreetsele kirjakohale,
või mõnele väljaspoolt tulevale mõjufaktorile?
Kas ma seon piibliteksti vägisi oma lemmik-mõtetega,
või olen ka nõus loobuma oma mõtetest,
kui piiblitekst seda ette näeb?
Pauluse sõnul on valeõpetuste ning väärtõlgenduste taga
uhke ja isekas meel.
Nii mõnigi piibliõpetaja ja tõlgendaja
on tõe nimel valmis lõhkuma isegi inimsuhteid,
et tõsta oma tõlgendusi esile ja juhtida nende kaudu kõiki teisigi.
Taoliste õpetuste taga peitub üsna tihti tahe
saavutada vaimulikku mõjuvõimu.
Meie tülide ja usuvõitluste peamiseks põhjuseks
on meie enda uhkus.
Kristlik kogudus on liiga palju tuntud erinevate tülide-, sõnavahetuste-,
kadeduse-, riidude- ja negatiivsete eelarvamuste poolest.
Ka alatute väitluste poolest.
On huvitav näha,
kuidas Pauluse meelest põhjustavad taolisi hõõrumisi
mõistuse poolest rikutud inimesed,
"kes on ilma jäänud tõest,
ning kes arvavad jumalakartuse olevat tuluallika."
Vaadates nii lähemal kui kaugemal kõike ristiusu nimel toimuvat tranglit,
mida paljud Ameerika kõnelejad aga teisedki praktiseerivad,
siis ennist loetud Pauluse kirjeldus sobib nendega enam kui hästi.
Oma õiguse tagaajamine, viimase sõna õigus,
teiste tembeldamine ja halvustamine,
kuulajate südametunnistusele rõhumine,
et raha kokku ajada.
See on meile kõigile tuttav lugu.
Kui jutlustaja peab end lõpuaja suureks valguseks,
sõites kalli autoga, lennates oma lennukiga,
omades kolme uhket villat, mis on turvameestest ümbritsetud,
siis vähemalt ma ise küll hoian eemale tema õpetusest.
Paulus jätkab nii:
"Ent jumalakartus on suur tuluallikas,
kui inimesele piisab sellest, mis tal on.
Ei ole me ju midagi toonud maailma,
nii ei suuda me ka midagi maailmast ära viia.
Kui meil on aga elatist ja ihukatet, siis olgu neist meile küll."
Ristiusu abil ei peaks kunagi püüdma ajada raha kokku
ega otsima oma majanduslikku heaolu.
Piibli sõnul mitte kunagi ega mitte mingitel viisidel.
Paulus õhutas oma järgijaid rahulduma lihtsate oludega
ja see puudutab ka nii pastoreid kui jutlustajaid.
Apostli sõnul pole vara kokku ajamisel mingit mõtet,
sest see kõik jääb siia maa peale nagunii -
igavikku ei saa sellest midagi kaasa võtta.
Kui kaasaja maailm õpetab otsima turvatunnet ja kaitset varast,
siis Piibel õhutab meid otsima seda Jumalalt,
kes on tõotanud kanda hoolt meie eluliste vajaduste eest -
ka toiduse ja riietuse eest.
Tänapäeva kristlaskonnas aga on see mõte täiega hääbumas.
Rikastumisest on tehtud hüve, mille poole püüelda
ja liigagi sageli otsitakse sellele ka Jumala poolset toetust.
Püütakse leida mõtteid, mis õigustaks ja muudaks isegi heaks
enesele võimalikult palju kokku ajamise.
Paulus aga isegi hoiatab kristlasi
rikastumisega kaasnevate probleemide eest,
mitte ei julgusta selle poole püüdlema.
"Kes tahavad aga rikastuda, need langevad kiusatusse ja lõksu,
paljudesse rumalaisse ja kahjulikesse himudesse,
mis vajutavad inimesed sügavale hävingusse ja hukatusse.
Jah, kõige kurja juur on rahaarmastus,
sest raha ihaldades on mõnedki eksinud ära usust
ja on ise endale valmistanud palju valu."
Rahal on suurem kalduvus tuua kaasa probleeme
ja mitte lahendada neid.
Olen näinud telekas mitmeid saateid,
kus on täiesti avalikult väidetud, et raha muudab elu õnnelikumaks.
Paulus aga oli hoopis teist meelt.
Ta ütleb, et raha tõttu tuleb me ellu selliseid kiusatusi,
mida muidu saaksime vältida.
Me võime jääda raha lõksu
ja kogu aeg on soov saada üha enam ja enam.
Ja kui ikka pole küll, siis ikka pole küll.
Raha võib tekitada sõltuvust nii siis, kui seda on palju,
kui ka siis, kui seda pole.
Kui kogu elu hakkab keerlema vaid raha ümber -
mida ma ostan ja mida ma müün ning mille arvelt rikastun,
siis võib täie õigusega rääkida sõltuvusest ja rahahimust.
Pauluse sõnul aga on rahahimu palju suurem probleem,
kui seda sageli mõistetakse.
See toob me ellu palju negatiivseid asju
ning juhib me elu eemale Jumalast.
Lisaks sellele põhjustab raha muret ka selle ees,
et seda ometi mitte kaotada, et seda ei varastataks
ja et see ei jõuaks kellegi sellise kätte,
kes pole selle nimel vaeva näinud.
Raha tõttu on paljud loobunud oma usust,
kandes seetõttu ka oma elus selle tagajärgi.
Raha paneb meid minema kompromissile
oma südametunnistusega.
"Milleks maksta makse, kui neist saab ka kõrvale hiilida?"
"Miks töötada puhtalt ja mitte mustalt, ümbrikupalga eest?"
"Miks mitte maksta ümbrikupalka? Oleks ju kõigile soodsam!"
Piibli sõnul tuleb kuuletuda autoriteetidele ja võimule,
mis kätkeb endas ka maksude maksmist.
Jumalale on palju parem kuuletuda puhta südametunnistusega,
isegi, et oled vaene,
kui et rikastuda valel moel.
Liiga paljud on müünud oma hinge "kausitäie leeme" eest.
Liigun siinkohal mõned salmid edasi,
vaadates peatüki lõpus olevaid Pauluse mõtteid
nendele, kes on rikkad.
1. Timoteose 6:17: "Neid, kes on nüüdsel ajal rikkad, käsi,
et nad ei oleks ülbed ega loodaks ebakindlale rikkusele,
vaid Jumalale, kes valmistab meile kõike rikkalikult maitsmiseks;
käsi neil teha head, saada rikkaks headelt tegudelt,
olla lahke ja helde käega,
talletades enesele vara heaks aluskiviks tuleviku tarvis,
et haarata kinni tõelisest elust."
Ütlesin ennist, et Jumal õhutab meid olema rahul vähesega -
tagasihoidlike oludega.
Samas aga ütleb Paulus ka seda,
et Jumal on andnud meile kõik selleks, et tunneksime sellest rõõmu.
Nii et, võime täie rahuga nautida kõike head,
mida Jumal on meile andnud.
Põhiküsimus on hoopis see, millest me sõltume -
oma pangakaardist või Jumalast?
Pauluse sõnul ei saa loota raha, valuutakursside, börsi
ega ka väärtpaberite peale.
Küll aga saab Jumala peale loota.
Ta on tõotanud kanda hoolt me eest ja varustada meid kõige vajalikuga.
Probleem on vaid selles,
et me arvame vajavat palju sellist, mida Jumal ei näe, et me vajaks.
Oleme me siis nõus sellega, et Jumal saab määrata meile me osa?
Või ütleme hoopis: "Ma tahan! Ma tahan!"
Jumala eesmärk pole teha meid rikkaks.
Jah, Ta küll annab meile häid maiseid asju, mida nautida,
kuid seda mitte selleks, et me rikkaks saaks,
vaid selleks, et oleksime helded.
Mida enam me anname, seda enam annab Jumal meile,
et saaksime omakorda anda.
Sest andmine tähendab oma taevasesse kukrusse kogumist.
Kui aga hakkame täitma oma taskuid maise varaga,
siis see asi läheb käest ära ja toob kaasa probleeme.
See seob me südame ja võib viia meid eemale Jumalast.
Seetõttu Paulus hoiatabki meid rikastumise ohtude eest,
õhutades meid leppima vähesega,
et oleksime vabad tegema seda, mida Jumal tahab, et me teeks.
1. Timoteose 6:11: "Sina aga, Jumala inimene,
põgene selle eest!
Taotle õigust, jumalakartust, usku, armastust, kannatlikkust, tasadust!
Võitle head usuvõitlust,
hakka kinni igavesest elust, millele sa oled kutsutud,
kui sa oled andnud hea tunnistuse paljude tunnistajate ees."
Paulus hoiatab veelkord nii Timoteost kui meid
vara tagaajamise eest.
Parem leppida vähesemaga, kui ajada kokku asju ja raha.
Maise vara asemel peaksime keskenduma vaimsetele väärtustele -
jumalakartusele, usule, armastusele, kannatlikkusele ja tasadusele.
Need on need asjad,
mille poole peaksime kristlastena püüdlema.
On inimesi, kes ütlevad, et vaimsed väärtused on neile tähtsad,
samas kui nende elu kisendab hoopis midagi muud.
Moodsad riided, trimmis keha, uued luksusautod, firma käekotid,
Rolex käe peal jne.
Ei mingitki märki kristlikust usust,
kui väga ka inimene ei väida end armastavat Jeesust.
Kui see tundub sulle praegu ülekohtusena,
siis loe uuesti 1. Timoteose 6. peatükki.
Loomulikult võib rikaski inimene saada päästetud,
kui vaid usub Jeesusesse.
Ehk siis, asjade omamises kui sellises pole midagi halba.
Küsimus vaid on, mida kuulutab me elu teistele?
On me sõnad ja teod omavahel kooskõlas?
Ja kus me süda üldse on?
On see kinni maistes või Jumalale meelepärastes asjades?
Meid kristlastena on kutsutud liikuma teadlikult
taevase eesmärgi ja võidukarika suunas,
mis saab kord me omaks ainuüksi tänu Jumala armule.
Nii rõhutabki Paulus siin loogikat ja sellest eesmärgist teadlik olemist.
Kui ütleme, et oleme teel taevasse,
tasub sellega ka arvestada oma igapäevaseid otsuseid tehes.
Timoteos oli tunnistanud end avalikult Jeesuse järgijaks.
Kui meiegi oleme seda teinud,
peame ka elama nende väärtuste kohaselt,
mida Piibel meile õpetab.
1. Timoteose 6:13:
"Ma käsin sind Jumala ees, kes teeb kõik elavaks,
ja Kristuse Jeesuse ees,
kes Pontius Pilaatuse ees andis hea tunnistuse,
et sa käsku säilitaksid puhtalt ja laitmatult
meie Issanda Jeesuse Kristuse ilmumiseni,
mille parajal ajal toob nähtavale õnnis ja ainus võimas valitseja,
kuningate Kuningas ja isandate Issand,
kellel ainsana on surematus, kes elab ligipääsmatus valguses,
keda ükski inimene pole näinud ega suudagi näha.
Tema päralt olgu au ja igavene võimus! Aamen."
See kiri lõppeb väga pidulikult.
Tegelikult on mõni teine kiri veel selline.
Nendes salmides peituv ülistus
on ammutatud osadest teistest Pauluse kirjadest.
Selles peitub üks pidulik ja püha kõla.
Paulus võtab Jeesuse enese tunnistajaks,
kui ta õhutab Timoteost järgima selle kirja põhimõtteid.
Apostel tugineb suurimale võimalikule autoriteedile -
Jeesuse ja Kolmainu Jumala.
Ta ütleb, et Jeesusest on kõik alguse saanud
ja Tema najal püsib kõik koos.
Jeesus ise tunnistas julgelt Pilaatuse ees,
et Ta on Jumala Poeg,
hoolimata tagajärgedest.
Nii õhutas Paulus Timoteost tegema seda sama
võideldes Efesoses julgelt kõigi valeõpetuste vastu.
Ta pidi keskenduma sellele,
kuidas kanda koguduse eest ausalt ja õrnalt hoolt.
Samal ajal aga kirjutas Paulus need sõnad
kõigile pastoritele, koguduse juhtidele, vanematele ja kuulutajatele.
Me peame olema ustavad Jeesusele kuni Tema tagasitulekuni,
mis sünnib siis, kui Isa Jumal seda otsustab.
Talle, Kolmainu Jumalale, kuulub kogu ülistus ja au.
Ta on püha, kõikvõimas ja igavene.
Nähtamatu ja samas ülimalt reaalne.
See on erakordne lugu teenida sellist Jumalat,
kes samas lubab meil kutsuda Teda Isaks.
Palugem üheskoos.
Kallis Jeesus, me täname Sind,
et lubad meil kutsuda end Issandaks, Päästjaks ja Isaks -
kalliks Kolmainu Jumalaks.
Issand, me täname Sind, et oled võimeline kaitsma meid
kaasaja pingete eest - sh surve eest omada raha ja rikkust.
Jeesus, hoia meid,
et me ei hakkaks otsima majanduslikku heaolu
sinu kutse asemel.
Issand, Sa oled lubanud kanda hoolt, et meil on kõik, mida me vajame,
mistõttu palume armu olla siis rahul sellega.
Aita meil ka jagada edasi kõike head, mida me Sinult saame,
tehes seda ülevoolavalt.
Jeesuse Kristuse nimel, aamen.
Tore, et oled olnud selle sarja vältel meiega.
Oleme läbinud erinevaid peatükke ja selgitanud Piiblit
selle enda konteksti põhiselt.
Kui soovid toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 eurot)
või teha pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
Lõpetuseks aga rohkelt õnnistusi ja näeme taas!
Tõlge: Anne-Ly Raukas