VARVET
Hej! Välkommen igen till Varvet!
Idag ska vi fortsätta med Paulus första brev till Timoteus kapitel fem.
Första Timoteusbrevet hör till de s.k. pastorala breven.
I dem råder Paulus församlingsledarna att -
handla vist, eftertänksamt, tålmodigt och samtidigt modigt.
I femte kapitlet ger han Timoteus, -
sin yngre broder i tron och sin egen andliga lärjunge, -
olika praktiska råd angående hur han ska leda församlingen.
De här dragen betonas i synnerhet här: -
finkänslighet, artighet, högaktning och kärlek.
Det är ett obestridligt rättesnöre i varje i andlig tjänst -
vad saken än gäller.
Vi tänker ofta att samma medicin fungerar överallt i andlig tjänst.
I söndagsskolan är rätta svaret alltid "Jesus."
Vad vi än frågar är svaret "Jesus". Och det är vanligen rätt!
Men i andlig tjänst kan man inte ge samma medicin -
till alla utan man måste ta personen i beaktande.
Man måste ta i beaktande vilket bibelords medicin -
som hjälper mot den här personens smärta?
Eller vad behöver den här andra mot sin smärta?
Det är så vi finkänsligt tar den andra i beaktande.
Vi behöver naturligtvis mycket mer empati i församlingarna.
Och som jag ofta sagt: ren artighet är till stor hjälp.
Ibland ser man en förfärlig oartighet i församlingen -
och oförskämdhet med.
Visst vore det bra att ta varandra i beaktande -
godta dem sådana de är men hjälpa dem komma närmare Jesus.
Speciellt för pastorer, äldstebröder och förkunnare är detta en utmaning.
Fattas detta uppstår det säkert konflikter -
ibland även trots att det finns.
Problemen beror ju inte alltid på oss.
Hur som helst, i det andliga arbetet krävs det -
att man tar andra i beaktande och visar medlidande.
Så här säger Paulus i början av femte kapitlet: -
"Var inte hård mot en äldre man.
När du förmanar honom, tala som till en far.
Förmana yngre män som bröder, -
äldre kvinnor som mödrar -
och yngre kvinnor som systrar i all renhet."
(1 Tim 5:1-2)
Paulus ger själavårdande råd och fäster uppmärksamheten -
vid hur man ska bemöta människor i olika åldrar.
Vi ska inte närma oss alla på samma sätt.
Att visa medkänsla, ha empati, är nyckelbegrepp i själavården.
Den grundläggande regeln är att man tar personligheten i beaktande.
Den vi lyssnar på eller handleder måste kunna lita på att -
vi vill hans eller hennes bästa.
Närmar vi oss en människa på fel sätt: -
hårt, klumpigt, stolt och på ett otrevligt sätt -
så kan han eller hon sluta sig och vägra lyssna.
Paulus börjar med de gamla männen.
Han använder samma ord som när man talar om de äldste -
men textsammanhanget förklarar betydelsen.
Det är kanske svårare för oss väster- länningar och skandinaver att förstå -
vilken betydelsefull och självklar uppmaning det här var.
Ju längre söderut vi åker desto viktigare är vördnaden för de äldre.
En grov och skällande attityd kom inte på fråga -
när man vägledde äldre.
Det vanliga var att de äldre handledde de yngre.
Därför är Paulus råd till Timoteus mycket viktigt.
Han skulle tänka på hur han skulle ge råd till sin egen pappa.
Att befalla och kommendera passade inte heller när det gällde yngre.
Man skulle behandla dem som sina egna bröder.
Nu tänker du kanske att mina bröder föser jag dit jag vill ha dem, -
men så ska vi inte göra i församlingen.
I den kulturen var bemötandet av kvinnor ytterst begränsat.
Det passade sig inte att männen närmade sig kvinnor -
annat än i strikt bestämda kulturella sammanhang.
I församlingen hade man mer frihet i det här fallet.
Samtidigt skulle man inte ge utrymme för baktalande, -
man skulle skydda församlingens rykte och ingen skulle ta illa upp.
Timoteus skulle handleda och vid behov tillrättavisa -
äldre kvinnor som sina egna mammor -
och yngre kvinnor som sina systrar.
Om vi följde dessa råd i våra församlingar -
skulle vi inte ha så mycket sårade känslor.
Som jag sa så kommer man långt med ren hövlighet även i församlingen.
För att inte tala om ifall vi på riktigt -
visar medmänsklig kärlek till dem vi möter.
Hur bemöter du dessa fyra åldersgrupper i församlingen?
Hur bemöter du dem i din egen familj?
Hur visar du trossyskon som är äldre än du respekt, -
eller visar du dem respekt över huvud taget?
Texten fortsätter så här: -
"Hedra änkor, dem som verkligen är änkor." ...
Nu övergår Paulus till att tala om änkor.
Det här är ett område som kanske inte berör oss men -
på den tiden var det en viktig del av församlingens uppgifter.
"Hedra änkor, dem som verkligen är änkor.
Men om en änka har barn eller barnbarn, ska dessa -
först och främst lära sig att visa respekt för sin egen familj -
och ge tillbaka vad de är skyldiga sina föräldrar.
Detta är rätt inför Gud.
Den som verkligen är änka och ensamstående sätter sitt hopp -
till Gud och håller ut i bön och åkallan natt och dag.
Men den som lever för lyx är levande död.
Lär dem detta så att ingen kan anklaga dem.
Om någon inte tar hand om sina närmaste, och särskilt sin egen -
familj, så har han förnekat tron och är värre än den som inte tror.
Som församlingsänka kan den räknas som är minst sextio år -
och har varit en enda mans kvinna. Hon ska vara känd för goda -
gärningar: uppfostrat barn, visat gästfrihet, -
tvättat de heligas fötter, -
hjälpt nödlidande och använt varje tillfälle att göra gott."
(1 Tim 5:3-10)
Den tidens sociala trygghet såg helt annorlunda ut än dagens och -
den var mycket, mycket mer anspråkslös.
Vanligtvis skötte släktingarna och de anhöriga om -
åldringar, svaga och dem som riskerade falla -
utanför det sociala nätverket.
Änkeståndet var ett verkligt problem -
i synnerhet för kvinnorna.
Dödlighet före ålderdomen var mycket vanligare än nu.
När mannen dog var det slut på kvinnans ekonomiska underhåll.
Om de anhöriga inte tog hand om änkan -
så kunde enda alternativet vara att tigga.
Men Paulus lärde att det var Guds vilja -
att barnen tog hand om sina föräldrar -
också om de blev änkor eller änklingar.
Det var en synd i Guds ögon att överge sin mamma eller pappa.
Den kristna församlingen såg genast från början till att ta hand om -
sådana änkor som helt saknade skyddsnät.
Man fick inte försumma dem utan de skulle -
respekteras och hjälpas vid behov.
Man var från början tvungna att utarbeta ett system -
för att försäkra sig om att -
de som ville ha understöd verkligen behövde det.
Det har alltid funnits de som på fel grunder -
vill dra nytta av hjälp och bistånd, det vet vi.
Man försäkrade sig om att änkor som behövde hjälp -
verkligen hörde till dem som fick hjälp.
Även om man i kristen välgörenhet -
idag strävar efter att hjälpa alla behövande -
skulle man inte godta att någon i brödkön -
går runt hörnet och säljer det han fått med stor vinst.
När det finns begränsade resurser måste man alltid -
tänka efter hur man prioriterar.
Vem är i allra störst behov av hjälp?
Har man lite resurser är man tvungen tänka efter -
vem det är som har störst behov.
Paulus har mer att säga om det praktiska arbetet -
antagligen på grund av allt missbruk.
Han skriver så här: -
"Yngre änkor ska du däremot avvisa.
När de drivs av begär bort från Kristus vill de gifta sig och -
drar en dom över sig för att de förnekat sin första tro.
Samtidigt lär de sig att vara lata när de går omkring i husen.
Och de blir inte bara lata, utan dessutom skvallriga och nyfikna -
och pratar om sådant som inte passar sig.
Jag vill därför att yngre änkor gifter sig, föder barn, -
sköter hemmet och inte ger motståndaren något tillfälle -
att tala illa om dem.
Några har redan vänt sig bort och börjat följa Satan."(1 Tim 5:11-15)
Jag undrar om någon av oss skulle våga säga något sådant?
Knappast.
Tänk vad det skulle skrivas på Facebook, alla beskyllningar...
Var du än skulle skriva sådant.
Paulus var verkligen modig när han handledde församlingen.
Han ansåg att bästa alternativet för unga änkor var att de gifte sig.
Meningen: "Några har redan vänt sig bort och -
börjat följa Satan" hade troligen att göra med nyheter från Efesos.
Kanske Apollonius eller någon annan villolärare -
följdes av yngre änkor som uppförde sig på ett sätt -
som inte gillades ens utanför församlingen.
Det kan ha varit offentlig otukt eller äktenskapsbrott.
Någon närmare förklaring ges inte. Paulus fortsätter: -
"Om en troende kvinna har änkor hos sig ska hon -
ta hand om dem och inte belasta församlingen, -
så att den kan ta hand om dem som verkligen är änkor."
(1 Tim 5:16)
Det här kan vi troligen förstå så, att på den tiden -
kunde välbärgade kristna familjer ta hand om sitt husfolk även då -
änkestånd eller någon annan kris drabbade dem.
Om det var ekonomiskt möjligt skulle inte församlingen betungas.
Den skulle då kunna ta hand om dem som saknade hjälpare.
Det här säger åtminstone mig att det är tillåtet att använda sitt förstånd -
även i kristet församlingsarbete och biståndsarbete.
Texten talar i synnerhet om att man behöver strategier -
och på förhand bestämda handlingsmönster -
för situationer vi kan hamna i t.ex. i församlingens hjälpverksamhet.
Vi behöver strategier.
I församlingen är det viktigt att ha färdiga handlingsplaner att följa.
Nu kommer några praktiska råd: -
"De äldste som sköter sin ledaruppgift väl ska ni -
anse värda dubbel heder, särskilt dem som -
arbetar med predikan och undervisning.
Skriften säger: Du ska inte binda för munnen på oxen som tröskar, -
och: Arbetaren är värd sin lön.
Ta inte upp en anklagelse mot någon av de äldste om det -
inte finns två eller tre vittnen."
(1 Tim 5:17-19)
Paulus övergår till en ny praktisk fråga som tydligen kommit upp: -
de äldste och församlingens anställdas levebröd.
Som pensionär är det lättare för mig att tala om det här än det var tidigare.
Det jag säger är inte till min egen fördel som pastor.
I urförsamlingen sköttes undervis- ningen och ledningen av samfundet -
av män som var äldre till år och erfarenhet.
På grund av sina uppgifter måste många av dem sluta förvärvsarbeta.
Det här är en viktig synpunkt.
Genast från början hade man ledare, förkunnare och lärare på heltid -
som dessutom var fullfjädrade.
Dem skulle man respektera och försörja ekonomiskt, -
i synnerhet dem som förkunnade ordet.
Paulus säger så.
Även om man kan leda församlingen vid sidan av sitt eget arbete -
tycktes förkunnandet och undervisningen -
redan tidigt ha krävt heltidstjänst.
Genast från början i de kristna församlingarna -
anställde och försörjde alltså förkunnare.
Det var inga höga löner men man tog hand om dem.
Lönen är kanske inte hög idag heller men de tas om hand.
Det är viktigt.
Man behöver inte bli rik i en andlig tjänst men -
man måste kunna avsätta tid för sin tjänst -
utan att vara tvungen att göra annat.
Det är rätt, bibliskt och gott.
Paulus hänvisade till såväl Gamla som Nya Testamentet.
Han tog en vers från 5 Moseboken: -
"Du ska inte binda för munnen på oxen som tröskar"
och Jesu ord i Luk 10: "...arbetaren är värd sin lön."
Det är en biblisk tanke.
Att tjäna Gud på heltid har orsakat ganska många -
diskussioner i församlingarna genom tiderna.
Är det rätt eller borde alla andliga arbetare verka vid sidan av sitt jobb -
som "tältmakare?"
Det här stycket ger oss ett tydligt svar.
Heltidsarbete är rätt och viktigt.
Församlingen borde ta hand om sina förkunnare -
såväl andligt som ekonomiskt.
Enligt Bibeln ska vi ta hand om -
våra pastorer och andra anställda arbetare.
Principen är den att om du får andligt bröd i någon församling -
så är det din plikt att möjliggöra förkunnarens verksamhet -
genom att offra av ditt ekonomiska goda -
ifall han inte får sitt levebröd på annat håll.
Det är ett tydligt rättesnöre i Bibeln.
Om du därför ger Gud tio procent av alla dina inkomster -
som Bibeln uppmanar oss till -
så ge det till det ställe där du själv huvudsakligen får din andliga föda.
Till det här med att ta hand om förkunnarna hör också -
uppmaningen att vi ska vara långsamma -
när någon anklagar pastorn eller förkunnaren eller en av de äldste.
Vi ska inte tro allt utan undersöka saken.
Har du en andlig tjänst så finns det alltid motståndare -
som sprider allehanda rykten och skvaller.
Det finns alltid de som vill bli kvitt det andliga arbetet.
Därför orsakar det som talas bakom ryggen och -
elaka förflugna ord -
alltför mycket skada i den kristna församlingen.
I synnerhet församlingens ledare, pastorer och förkunnare har -
alltid varit måltavla för illasinnat prat.
Ibland berättigat, ibland inte.
Ta reda på hur det ligger till, fråga den det gäller och -
handla inte förrän det finns minst två vittnen, det rådet ger Paulus.
Också då ska vi komma ihåg att vara artiga och respektfulla.
Det talar man inte tillräckligt ofta om i församlingarna.
Tror ni mig inte?
Texten fortsätter: -
"Dem som syndar inför alla ska du tillrättavisa inför alla -
så att även de andra tar varning.
Jag uppmanar dig allvarligt inför Gud och Kristus Jesus -
och de utvalda änglarna: ta vara på detta utan förutfattade meningar-
och utan att handla partiskt." (1 Tim 5:20-21)
Paulus ber Timoteus göra något som -
jag själv upplevt vara otroligt svårt: -
att tillrättavisa en människa som lever i synd.
Jag har alltid tyckt att det är svårt.
Varför ska vi göra det?
För att det ska fungera som en varning också för andra -
så att de inte fortsätter synda.
Det är svårt därför att det är otrevligt när någon blir arg -
och skäller ut en, anklagar eller stämplar en.
Jag ville hellre vara en trevlig pastor som -
alla klappar på axeln och säger: "Vilken vacker predikan!"
Vi ska ändå ha disciplin i församlingen men vi ska vara opartiska.
Egen antipati eller sympati ska inte alltför mycket -
få dirigera hur vi leder församlingen.
Det är något pastorer och ledare alltid fått kämpa med.
Paulus påminner oss om att Gud ser oss -
och änglarna är vittnen också när vi vill -
strunta i tillrättavisningen eller ge igen med råge.
Det här är ett råd som vi i liberala kretsar -
har svårt att följa enligt Bibeln.
Paulus fortsätter så här: -
"Var inte för snabb med att lägga händerna på någon och -
gör dig inte delaktig i andras synder. Håll dig själv ren."
Enligt en äldre översättning: -
"Förhasta dig icke med handpåläggning, och gör dig icke -
delaktig i en annans synder..." (1 Tim 5:22)
Paulus varnade Timoteus för att bli delaktig i andra människors synd.
Vad kunde det betyda?
De som tjänar Guds Ord har ansvar och -
möjlighet att ge syndernas förlåtelse.
Gud själv har förbundit Sig till att de "använder nycklarna."
Vi kan tillsäga någon syndernas förlåtelse -
när man bekänner sin synd inför Gud.
Paulus hänvisar antagligen till situationer t.ex i själavården -
när någon vill få sina synder förlåtna och ber: -
"Kan du ge mig förlåtelse?"
Men man har inte alltid rent mjöl i påsen i den situationen.
Kanske man vill ha sina synder förlåtna för syns skull eller -
för att lätta sitt samvete eller godtas i församlingen.
Jag har själv ett par gånger under min tid som förkunnare -
vägrat tillsäga någon syndernas förlåtelse.
Båda gångerna har personen i fråga sagt att -
han vill ha förlåtelse men -
"Jag tänker inte göra bättring.
Jag tänker inte lämna den här synden."
Då är det ingen idé att leka from och -
använda Guds dyra gåva fel.
Självklart bad jag för honom och jag bad Gud ge honom syndanöd -
men jag förklarade inte hans synder vara förlåtna.
Naturligtvis har jag hundratals gånger -
tillsagt syndernas förlåtelse när man bett om det -
därför att de bekänt sin synd och ångrat den.
Det är själavårdarens plikt att försäkra sig om att -
man inte längre vill synda på det viset.
En biblisk omvändelse förutsätter ju viljan att inte synda längre.
Biblisk omvändelse botar synden.
Och det är viktigt att vi tar detta i beaktande.
Paulus tänkte kanske på situationer -
där en demonbesatt person kom till själavården.
Det är inte vist att lägga sin välsignelse på -
någon som bebos av en demon.
Det är inte rätt att bekräfta fel levnadssätt -
genom att välsigna synden -
varken i själavården eller på andra ställen.
Paulus lär: "Håll dig själv ren.
Drick inte längre bara vatten, utan använd lite vin -
för din mage och dina återkommande sjukdomar."
(1 Tim 5:23)
Gällde Paulus uppmaning fysisk eller andlig renhet, -
att hålla sig borta från andras synder, -
eller asketismen som de falska profeterna i Efesos idkade?
Det är viktigt att leva rent och undvika frestelser.
Det kunde vara till hjälp att hålla sig borta från olika saker -
men vers 23 som handlar om vinets hälsosamma användning -
betonade vikten av balans.
Asketerna undvek allt vin och alkohol. Det hörde inte till ett heligt liv.
Här ville Paulus efterlysa vanligt bondförstånd och balans.
Timoteus hade uppenbarligen problem med magen.
1 Tim 5:24-25: -
"Vissa människors synder är uppenbara och får sin dom -
i förväg, andras synder kommer fram först senare.
På samma sätt är de goda gärningarna uppenbara, -
och de som inte är det kan ändå inte förbli gömda."
Paulus sammanfattar med att man inte -
utifrån yttre tecken kan bestämma människans tillstånd, men Gud ser.
Det som är viktigt för oss är att i detta nu förkunna evangelium -
förlåta synder, förkunna nåden -
men även lagen så att människan ser sin egen synd.
Det här inskärper han hos Timoteus och hos oss.
Vi ska inte döma och på förhand placera människor i olika fack -
utan vårda oss om dem med hjälp av Guds ord.
Låt oss be tillsammans.
Jesus, hjälp oss och lär oss använda Ditt ord -
och att möta människor med medlidande i rätt tid.
I Jesu Namn. Amen!
Vill du understödja programmet -
kan du i Finland ringa 0600-10177 (10,01 E + lna).
I Sverige: Swisha din gåva: 123 677 9300
Nästa gång fortsätter vi med Första Timoteusbrevet.
Må Gud välsigna dig rikligen till dess!
Sverige: Swisha din gåva: 123 677 9300
Översättning: Himlen TV7