VARAAIT
Tere ja tere tulemast "Varaaita"!
Jätkame täna Pauluse kirjaga Timoteosele,
rääkides koguduse korrast.
See on teema, mis on läbi ajaloo lõhestanud erinevaid kirikkondi.
Samas aga ei räägi Piibel üldse mitte palju sellest,
millised ametid näiteks peaksid koguduses olema?
Seetõttu peaksime meiegi olema paindlikud,
mõistes, et Jumal suudab kasutada kõiki kogudusi,
kes tunnistavad end uskuvat Kolmainu Jumalasse.
Samas aga ei tähenda see seda,
otsekui koguduse korral poleks mingit tähtsust.
Paulusel olid selle kohta väga selged arusaamad.
Samas ta nägi,
et ametid pole kristluses ega ka vaimulikus töös olulised.
Kõige olulisemad on me suhtumine ja motiivid Jumala ees.
Jumal kasutab inimesi,
kellel on puhas süda ja südametunnistus
ning siiras usk.
Mis iganes ametit nad siis ka ei täidaks.
Me ei saavuta koguduses tõelist autoriteeti
väliste näitude põhjal.
Või teatud käitumisviiside või hääle kasutuse põhjal.
Sel pole me geniaalsusega mingit pistmist.
Mul on siin kolm eset, mida kogudustes kasutatakse,
et peegeldada koguduse ameteid ja ülesandeid.
Nii näiteks kasutatakse paljudes kogudustes stoolat,
mis näitab, et inimene on toimetamas vaimulikke tegevusi.
Paljudes kogudustes on see nii oluline,
et kui sul pole korralikku stoolat,
siis sa ei või ka vaimulikku tööd teha.
Kui sa pole valmis oma ametit sellisel moel väljendama.
Või, kui pole sellist stoolat,
siis üsnagi levinud on korraliku lipsu kandmine,
mis ühel või teisel moel erineb teistest lipsudest.
Ka see on viis, kuidas väljendada vaimulikus töös osalemist.
Või, sageli juhendatakse vaimuliku töö tegijaid kandma risti.
Olgu siis tegu väikese või suure ristiga,
aga see peegeldab samuti evangeeliumi kuulutust.
Samas pole vahet, milliste sümbolite või riietuse abil me kuulutame.
Tunnistus, mida me elu ise annab, on parim kinnitus me sõnadele.
See on ka see, mille kaudu saame meelevalla,
sest Jumal pühendub ja seob end puhta eluga.
Nii pole mitte välised asjad olulised,
vaid me seesmine elu.
Tänases piiblikirjakohas jagab apostel nõuandeid
kahe koguduse töötegijaile.
Juhtidele ja praktilise vastutuse kandjaile.
Paulus kirjutab 1. Timoteose 3:1 nii:
"See on ustav sõna.
Kui keegi igatseb ülevaatajaametit, siis ta igatseb üllast tööd."
Rääkides koguduse vanematest
kasutab Paulus selles kirjas neli korda esinevat fraasi
Ta ütleb: "See on ustav sõna."
See fraas kordub siin kirjas mitmeid kordi.
Lisaks sellele, et ta ütleb selle kõva häälega välja,
rõhutab ta selle fraasiga
ka selle ameti olulisust ja tähendust kogu koguduse jaoks.
Sõna "episcopos" on vahel tõlgitud piiskopiks
või meie Piiblis siis ka ülevaatajaks.
See sõna viitab koguduse hierarhilisele korrale,
mis tekkis alles mõnisada aastat peale Kristust.
See sõna tähendas algselt kohalike koguduste juhte,
mis on kõige paremini võrreldav koguduse vanematega,
mida tõlgitakse ka sõnaga "presybteros" ehk presbüter.
Paulus seadis nad juhtima vastrajatud kohalikke kogudusi.
Rõhutades nende meeste ülesandeid ja ametit,
ei kahanda apostel kuidagi teiste ametite osatähtsust koguduses.
Samas aga pidas ta koguduse vanemate ametit
ja selle väärtust vägagi suureks.
Ajal, kui kaasaja maailm ei väärtusta oma vanemaid ega juhte,
on jumalariigis küsimus väga väärikas, väärtuslikus
ja koguduse austust väärivas ülesandes.
Kui Jumal seda väärtuslikuks peab, peaks iga kristlanegi seda tegema.
Kuidas sa suhtud oma koguduse karjastesse, vanematesse
või ülevaatajatesse?
Kas sa kritiseerid neid,
või väärtustad neid ja räägid neist head?
Koguduse kord pole pääste õpetuse sarnane
vankumatu asi.
Me teame ajaloo põhjal mitmeid koguduse kordi -
kõige hierarhilisemast, kuni üsna vabadeni välja.
Siinse Pauluse teksti põhjal aga ei leia me kuidagi
piiskopi keskset hierarhilist koguduse korda.
Pigem viitab see siin koguduslikule korrale,
mis oli koguduse vanemate poolt juhitud.
Paulus näeb selgesti,
kuidas vanemate kogukond on parim viis koguduse juhtimiseks.
Ta kirjutab nii: "Ülevaataja peab siis olema laitmatu:
ühenaisemees, kaine, mõõdukas,
kombekas, külalislahke, osav õpetama,
kes ei ole joomar ega kakleja, vaid leebe, rahupüüdlik ja rahahimuta,
kes oma peret hästi juhatab
ja kelle lapsed elavad kuulekuses ja kõigiti väärikalt.
Sest kui keegi ei oska juhatada oma peret,
kuidas ta võib kanda hoolt Jumala koguduse eest?"
See nimekiri meenutab mitmeid teisigi tolleaja nimekirju,
kus olid üles loetud kuninga, kindrali
või isegi ämmaemanda ametisse pürgivate inimeste omadused.
Kuigi alati teatud eranditega.
Kuid loetud salmid peegeldavad ka vähem hierarhilise koguduse korda,
sest seal ei mainita koguduse ülevaataja ülesannete puhul
ühtki teadlikku või koolituslikku elementi.
Meie aja koguduse juhtidelt nõutakse teoloogia doktori kraadi,
30-aastast kogemust
ja sageli ka tsölibaati.
Samas kui see tegelikult pole nõue
ja seda ei peakski nõudma.
Kõik siin kirjakohas mainitud asjad on seotud moraaliga, isikuga
ja praktilise kristliku eluga.
Nii ei tõstetud seda latti just võimatult kõrgele.
Tänapäeval on kõige enam arutelusid tekitanud nõue,
mis on seotud koguduse ülevaatajaks pürgija sooga.
Pauluse sõnul peaks kohaliku koguduse vanem,
karjane, ülevaataja või pastor olema mees.
Küsimus polnud kindlasti mitte selles,
et pükste kandmine ja meessoost olek
teeks kellestki hea koguduse juhi.
Kuid selle taga on Jumala poolt seatud autoriteedi kord,
mis läheb tagasi loomise ja Jumala Kolmainsuse juurde.
1. Korintlaste kirjas õhutatakse abielunaisi
alistuma oma meestele nõnda nagu Kristus on alistunud oma Isale
ja Püha Vaim Isale ja Pojale.
Küsimus on funktsionaalses alistumises,
mis pole kuidagi seotud inimese väärtusega.
Teine kõneainet pakkuv aspekt on ühe naise omamine.
Mis tähendab seda,
et koguduse vanemal on keelatud omada enamat kui vaid üht naist.
Ehk siis - polügaamia pole lubatud.
Ühelgi kristlasel - rääkimata koguduse vanemaist,
luba harrastada polügaamiat
ehk omada mitut abielu.
Koguduse keskel oli see iseenesestmõistetav.
Seetõttu poleks Paulusel olnud isegi tarvis selle eest hoiatada.
Samas aga polnud oma abikaasa maha jätmine
või ka uuesti abiellumine koguduses midagi ebatavalist.
Nii hoiatati selle eest mitmes teiseski Uue Testamendi kohas.
Seetõttu tõlgendavadki osad Piibli tõlkijad
seda "ühe naise mees" olemist selliselt,
et koguduse vanemateks tuli valida mehed,
kes olid olnud või olid vaid korra abielus.
Ühtlasi ei aktsepteeritud ka abielurikkumist
ei koguduse vanemate ega kellegi teise puhul koguduses.
Kainus, mõõdukus, kombekus ja külalislahkus
olid samuti tingimuseks, mida koguduse ülevaataja pidi omama
Kõik need on seotud inimese isiksusega.
Ka ei tohtinud ta olla kakleja, riiukas ega rahaahne.
Algkoguduse usklikuks saanute taust
polnud mingi pühapäevakoolis käinu puhas ja laitmatu elu.
Kui keegi sai usklikuks,
ei muutunud ta elu veel koheselt 180 kraadi.
Tõsi, koguduse ajalugu räägib ka teatud endistest kurjategijatest,
kes olid saanud armu ja kes olid saanud usklikeks
ning nende elu oli täiega muutunud.
Neist said Jumala armu koolis armastusväärsed, kannatlikud
ja eeskujulikud juhid.
Samas on siiski liiga sageli valitud koguduse juhtideks mehi,
kes soovitavad ja upitavad end ise,
kuid kelle elu ei täida pooltki neist nõuetest,
mida Paulus siin mainis.
Paulus juhib veel eraldi tähelepanu sellele,
et koguduste juhid peaksid oskama kanda head hoolt oma perede eest.
Meie oma kodu on meie kõige lähem kasvupaik.
Kui me ei õpi seal kandma hoolt oma lähedaste eest,
siis kuidas peaksime olema võimelised
kandma hoolt koguduse eest?
Paulus jätkab: "Ta ärgu olgu ka vastpöördunu,
et ta ei läheks upsakaks ega langeks sama süü sisse kui kurat.
Tal peab olema hea tunnistus ka neilt, kes on väljaspool kogudust,
et ta ei langeks hurjutamise alla ega kuradi silmusesse."
Koguduse juhiks ei saanud valida vastpöördunut.
Juhiks pürgijale pidi andma aega,
et ta võiks Jumala tahte kohaselt
kasvada nii armastuses kui pikas meeles.
Sest liialt vara kätte saadud võim
oleks võinud hävitada selle vastpöördunu.
Seda selliselt, et ta oleks läinud uhkeks
ja kasutanud oma võimu vääriti.
Siin salmis mainitakse ka sama süü sisse langemist
nagu kurat seda langes.
See on tõsine asi, sest kõigel on oma tagajärjed.
Kogudust ei saanud juhtida isekalt ja kergekäeliselt.
Seetõttu ongi küsimus moraalis ja vaimulikus julguses.
Jumal mõistab taolise inimese hukka samadel alustel kui kuradigi,
kes langes just täpselt samasse pattu.
Taoline inimene saab osa samast kohtumõistmisest ja saatusest
kui hingevaenlane.
Üks tingimus on veel, mis puudutas kohaliku koguduse juhti.
Olgu selleks siis koguduse vanem karjane, ülevaataja või pastor.
Tal pidi olema hea tunnistus ka väljaspoolt kogudust.
Isegi, et kristlased pole kunagi maailma poolt soositud -
seda eelkõige erinevate väärtushinnangute tõttu,
siis ometi väärtustavad mittekristlased armastavat ja teisi märkavat inimest.
Maailma inimesed tajuvad selle väga kiiresti ära,
kui kristlased - rääkimata kristlikest juhtidest,
käituvad vastupidiselt oma usule.
Seetõttu peavadki koguduste juhid ja vanemad elama elu,
mille kohta ei saa maailmgi muud kui vaid tõdeda:
"Isegi, et ma ei usu te Jumalasse, räägib te elu siiski te enda eest."
Liiga paljude vastpöördunute puhul
on nii sugulased, naabrid kui sõbrad pidanud tõdema:
"Raske küll uskuda, et tema puhul on usklikuga tegu."
Taoline arvamus on vahel isegi põhjendatud.
Meil kõigil on kalduvus minna uhkeks
ja saatan ei tee me elu selles vallas kuidagimoodi lihtsamaks.
Ta on alati valmis laskma meil langeda
enesekesksuse sisse
ja oma edu taga ajamise sisse.
Seetõttu Paulus hoiatabki selle eest.
Nii selles kirjas siin kui mitmetes teisteski oma kirjades.
Üks oluline asi,
mida koguduse juhtide valikul tähele panna,
on kogu see valikuprotsess tervikuna.
Ka tänapäeval.
Ühe terve ja kasvava koguduse üks olulisemaid aspekte on see,
milliseid juhte me valime?
Koguduse juhtideks valitavate inimeste isiksus ja iseloom
on võtmetähtsusega.
Kui kogudusel on head vanemad, head karjased ja jutlustajad,
kelle elud on kooskõlas Pauluse poolt mainitud omadustega,
siis kogudusel polegi muud võimalust kui vaid kasvada.
Seetõttu ei peakski me otsima koguduse keskelt üdini valmis,
totaalselt koolitatud, akadeemilise tasemega inimesi,
vaid inimesi, kes armastavad Jumalat ja oma ligimest.
Sest kõik muu on õpitav, kuid isiksus ja iseloom mitte.
Seetõttu olen ka ise valinud töötegijaid,
kelle isiksus on selline,
et ta on nö inimeste inimene, kes on võimeline lähenema inimestele
ja võimeline elama teistega koos.
Sõltumata sellest, milline ta koolitustase siis ka poleks.
Kõik uus on omandatav väljaarvatud iseloom.
Paulus jätkab nii:
"Niisamuti peavad abilised olema väärikad,
kes ei ole kahekeelsed, kes ei tarvita liialt veini,
kes ei ole liigkasuvõtjad,
vaid kellel usu saladus on puhtas südametunnistuses.
Neidki aga katsutagu enne läbi
ja seejärel nad asugu teenima, kui on laitmatud."
Koguduse abiliste all peetakse silmas
koguduse praktilistesse ülesannetesse valitud meessoost isikuid
Võimalik, et siin on juttu
Apostlite tegude 6:1-6 mainitud seitsmele mehele antud ülesannetest,
mis puudutasid usklike aitamist, armulaua jagamist,
koguduse ehitusteemasid ja kõike muud, mis sinna vahele jäi.
Kuigi sellesse kategooriasse mahuvad tänapäeval
kõik koguduse praktilised ülesanded,
oli seal siiski mõeldud teatud konkreetseid tegevusi,
milleks valiti inimesi pisut kindlama eesmärgiga
kui lihtsalt üleüldisi vastutuse kandjaid.
Paulus pöörab siingi tähelepanu
neisse ametitesse valitavate meeste eludele ja moraalile.
Nad pidid olema väärikad -
sellised, keda nii kristlastel kui kõigil teistelgi oli kerge austada.
Nad ei tohtinud olla tagarääkijad ega silmakirjatsejad.
Ka alkohol ei tohtinud mängida nende elus olulist rolli.
Ka ei saanud nende motiiviks astuda sellesse ametisse
olla rikastumine
või muidu vaimsete hüvede saavutamine.
Lisaks sellele oodati neilt abilistelt isiklikku suhet Jeesusega
ja puhast südametunnistust.
Paljude koguduste värbamisprotsess
on aga nii kaugel Pauluse poolt esile toodud aspektidest
kui veel üldse olla annab.
Seda nii koguduse ülevaatajate kui abiliste valikul.
Paulus jätkab nii: "Niisamuti olgu naised väärikad,
mittekeelepeksjad, vaid kained, ustavad kõigis asjus.
Abilised olgu ühenaisemehed,
kes lapsi ja oma peret hästi juhatavad.
Sest kes hästi peavad oma ametit, saavad tunnustuse
ja rohkesti julgust usus Kristusesse Jeesusesse."
See tekst viitab ennist mainitud koguduse sulaste naistele.
Nemadki peavad olema väärikad, vaid head rääkivad, kained
ja ustavad kõiges.
Salmis 12 naaseb Paulus
koguduse teenijate üleüldiste omaduste juurde,
rõhutades, et see amet on väärtuslik nii koguduse kui ka Jumala silmis.
Ja isegi, et Paulus piiritleb seda ametit vaid meestega,
siis mujal Piiblis on mitmeidki viiteid sellele,
et naisedki täitsid erinevaid selliseid ameteid.
Roomlastele 16:1-2 on öeldud:
"Ma jätan teie hoolde meie õe Foibe, kes on Kenkrea koguduse teenistuses.
Võtke ta vastu Issandas nagu pühadele kohane
ning toetage teda, milles tal iganes teid vaja läheb,
sest tema isegi on olnud paljudele toeks,
ka minule endale!"
Naistel on algusest peale olnud oluline koht
vastutuse kandmises koguduses.
Seetõttu kehtivad ka
koguduse ülevaatajaile-abilistele esitatud nõuded
koguduses tegutsevatele naistele.
Seda tänapäevalgi.
1. Timoteose 3. peatüki lõpus läheb Paulus üle ülistusele.
Tundub, et ta on juba lõpetamas oma kirja Timoteosele,
isegi, et see jätkub veel kolme salmi võrra,
ülistades ja ülendades Jeesust.
Sellest on näha ka selle kirja väljendustehnikat.
Mitte Paulus polnud see,
kes selle teksti pärgamendile kirja pani,
vaid ta luges oma mõtted kirjutajale ette,
kes siis püüdis püsida ree peal apostli mõtetega.
Kujutan ette, kuidas Paulus käis toas edasi-tagasi ringi,
oma kirja nö ette lugedes
ja siis kirjutaja püüdis temaga sammu pidada.
Seetõttu ta kordabki teatud asju, läheb uue teema juurde,
siis jälle kordab end ja läheb jälle uue teema juurde.
Ta ütleb: "Seda ma kirjutan sulle, lootes ise peatselt tulla sinu juurde.
Kui mu tulek siiski viibib, sa teaksid,
milline peab olema eluviis Jumala kojas,
mis on elava Jumala kogudus, tõe sammas ja alustugi."
Paulus toob siin esile oma kirja kõige olulisema mõtte.
Ta tahtis õpetada Timoteost,
kuidas juhtida ja karjatseda Efesose kogudust.
Sinna alla käis ka valeõpetuste läbikatsumine
ja muu õpetus.
Kuid ka inimestega tegelemine, vaeste eest hoolitsemine ja aitamine.
Ka meiegi vajame juhiseid,
kuidas elada ja toimida koguduses just nii nagu peab.
Kogudus on siin maa peal Jumala töö keskus -
Ta tahab tegutseda oma koguduse kaudu.
Koguduse ülesanne on kuulutada maailmas Jumala tõde,
kas maailm siis tahab seda kuulda või mitte.
Tõe kuulutamine on tänagi kristliku koguduse ülesanne.
Kui tõde vaibub, hääbub ka kogudus
ja maailm kannatab sellest.
Seetõttu peamegi meeles pidama, et kogudus on siin maa peal selleks,
et inimesed saaksid päästetud ja leiaksid Jeesuse,
aidates seejärel teisigi leidma Jumala tõde.
Paulus ütles nii: "Tunnistatavalt suur on jumalakartuse saladus:
Jumal on avalikuks saanud lihas, õigeks tunnistatud vaimus,
nähtav olnud inglitele, kuulutatud paganatele,
usutud maailmas, võetud üles kirkusesse."
Paulus kuulutas selle evangeeliumi sisu,
mida maailm on kutsutud jagama.
Evangeelium oli pikka aega kui suur saladus,
kuid mitte enam.
See on avalik tõde Kristusest.
Jeesusest, kes sai inimeseks ja sündis meie sarnasena.
Jumal tunnistas Ta ristimisel Püha Vaimu kaudu oma Pojaks.
Ta käis ka peale surma surmavallast läbi.
Teda on kuulutatud üle maailma ja Temast jutlustatakse üle maailma.
Ta läks üles taevasse, kust Ta siis peagi tagasi tuleb.
Sellist Jeesust õhutatakse meid kuulutama
ja selle kohta ütles Paulus, et ülistatud olgu Tema nimi.
Paulus otsekui tõstab taas kõige olulisemad asjad esikohale.
Ristiusus on siiski küsimus Jeesuse järgimises -
oleme me siis karjased, koguduse vanemad,
koguduse töötegijad või kes iganes.
Me peame järgima Jeesust.
See, milline täpselt üks kogudus on, pole üldse mitte nii oluline,
kui me vaid järgime Jeesust.
Usume me ikka õigesti usutunnistuse sisu?
Või arvame me, et see kuulub vaid nö religioossesse maailma?
On oluline, et me südametunnistus oleks puhas Jumala ees
ja et meil oleks siiras usk.
Need on need kõige olulisemad asjad -
oleme me siis karjased, õpetajad või muu rolli täitjad.
Oluline on, et elaksime ise välja seda, mida Jeesus on teinud,
jagades seda seejärel teistegagi.
Ja millised iganes ka me välised märgid poleks -
Jumal küsib meilt praegugi:
"Kuulutad sa Jeesusest või iseendast?"
Kuulutan ma Jeesusest,
või millestki, mis on paika pandud me koguduse korras?
Sest Jeesuse lepitustöö on ainus, mis meid päästab.
Palugem üheskoos.
Aitäh Sulle, Jeesus, et Sina oled kõige tuum.
Sa oled kõige keskpunkt, mistõttu lase meil keskenduda Sulle.
Juhi meid me kogudustes, et tunnistaksime Sinust
ja elaksime Sulle.
Jeesuse nimel, aamen.
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 euri)
või teha ka pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
Tänud, et olid meiega ja näeme taas järgmine kord,
jätkates 1. Timoteose neljanda peatükiga.
Kõike head!
Tõlge: Anne-Ly Raukas