VARVET
Hej och välkommen till Varvet!
Vi fortsätter med andra kapitlet av Paulus första brev till Timoteus.
Paulus är en gammal man när han skriver sitt brev.
Det utspelar sig omkring år 65-66 e.Kr. -
och han skriver till den yngre Timoteus.
När en människa närmar sig slutet av sitt liv -
uppstår ofta ett behov att dela med sig av sin erfarenhet till de yngre.
Det är fint om den yngre generationen uppskattar -
de äldres råd och handledning.
Det är inte alltid så lätt.
Vi lever i en tid när ungdom och hälsa ofta trampar ner ålder och erfarenhet.
Jag har här en biografi av George Müller: -
"Delighted in God" (ung. "Glad i Gud").
George Müller var en man som -
efterlämnade ett kraftfullt testamente till de kristna.
Det var något som det för en del var svårt att ta emot.
Han var nämligen en man som aldrig bad folk om pengar.
Han endast bad Gud ge honom vad han behövde i sitt arbete.
Han sa aldrig till någon människa att han behöver något.
Nu säger vi alla fromt: Det var ett gott råd!
Men hur många av oss lever i enlighet med det rådet?
Det är lätt att lyssna till, men svårt att förverkliga.
Det här är ett exempel på ett andligt testamente -
som det är svårt att ta emot.
Nu är Paulus andra kapitel ett av de svåraste att förklara i Bibeln.
Kanske för att det är svårt att ta emot.
Å ena sidan är det fint men...
Förr satte man betydligt mer värde på äldre generationers erfarenheter.
Ändå tror jag att i just detta fall skulle vi ha mycket att lära av de äldre
också i den kristna församlingen.
Man har rätteligen förundrat sig över oss skandinaver -
därför att här i "jämgodhetens paradis" -
sträcker sig jämlikheten längre än den borde.
Det verkar vara så att ju längre söderut vi går, desto mer -
respekterar ungdomar de äldre och lyssnar till deras råd ännu idag.
På Bibelns tid var det självklart att man -
respekterade äldre generationers erfarenheter.
Man tog gärna lärdom av dem.
När Paulus själv på sin ålderdom -
medvetet började dela med sig av sin erfarenhet i Guds skola -
i synnerhet till Timoteus som stod honom närmast, -
så togs det emot av Timoteus och församlingarna.
Den trettio år yngre mannen gladde sig över sin lärofaders råd -
som framför allt gällde församlingens herdeskap.
Hur förhåller vi oss till Paulus erfarenhet nuförtiden, -
låt oss säga till de råd han ger här i andra kapitlet?
Just det här första brevet till Timoteus har fått hård kritik.
Det är nämligen fullt av råd som står i konflikt med vår tids värderingar.
Många som läser första kapitlet av Timoteus brev tänker: -
Kära hjärtanes! Vilken gammalmodig text!
Därför vill man klä av det all gudomlig auktoritet och -
stämpla det som en tjurskallig ungkarls texter -
som inte behöver tas på allvar.
Av den orsaken har man också sagt att det är en mycket sen text -
som därför saknar apostolisk auktoritet.
Ändå är den fortfarande Guds Ord.
Genom den Helige Andes ledning utvald av urförsamlingen -
att tillhöra boksamlingen.
Det är av stor betydelse hur vi förhåller oss till den.
Det finns tre typer av svåra ställen i Bibeln: -
De vi inte förstår, de vi inte kan godta -
och de vi varken kan förstå eller godta.
I andra kapitlet av 1 Timoteus finns det extra mycket av alla dessa.
Någon kanske tänker att det är andligt självmord att -
börja förklara första Timoteusbrevet -
men det finns så mycket att lära, också i det här kapitlet.
Med det sagt ska vi gå över till själva texten.
Här börjar den undervisande delen av brevet.
Paulus tar här upp flera praktiska frågor gällande livet i församlingen -
vilket han gör genom hela brevet.
Det kommer inte i någon speciell ordning utan -
Paulus tar upprepade gånger upp samma saker.
Den första frågan han tar upp i andra kapitlet är -
hur och vad kristna borde be -
och i synnerhet hur man ska be för den omgivande världen.
Så här skriver han: -
"Först av allt uppmanar jag till bön, åkallan, förbön -
och tacksägelse för alla människor, -
för kungar och alla i ledande ställning, så att vi kan leva ett -
lugnt och stilla liv, på alla sätt gudfruktigt och värdigt.
Detta är gott och rätt inför Gud, vår Frälsare, som vill att alla -
människor ska bli frälsta och komma till insikt om sanningen."
(1 Tim 2:1-4)
Paulus såg förbönen som en av församlingens viktigaste uppgifter.
Som kristna har vi fått möjligheten att tala med Gud -
och lita på att Han också hör oss i Jesu Namn.
I församlingen är vi ansvariga för hur vi använder denna förmån.
Eftersom alla inte kan eller vill tala med Gud -
så ska vi kristna göra det i deras ställe.
Åkallan, bön, förbön, tacksägelse, allt detta visar på bönelivets mångfald.
Det är bra att fråga sig hur mångsidigt bönelivet i vår församling är?
För vem ska vi be?
Alla människor behöver förbön, -
ingen klarar sig utan - inte till himlen i varje fall.
Men Paulus nämner speciellt kungar och andra makthavare.
Varför ska vi då be?
Därför att Gud på ett märkligt sätt förbundit Sig till våra böner.
Det har sagts att bönen rör den Hand som rör hela världen.
Ber vi för dem som är i maktställning -
så påverkar Gud omständigheterna så vi får "ett lugnt och stilla liv, -
och kan leva på alla sätt gudfruktigt och värdigt."
Märk väl att Gud önskar att alla människor -
skulle få leva i en sådan miljö -
där man fritt kan tro och leva ett bra liv.
Med våra böner kan vi påverka situationen så att -
man lever lugna liv utan brist, värdigt och gudfruktigt.
Ändå har goda omständigheter ingen betydelse ifall -
människor ändå slutligen går förlorade.
Jesus sa: "För vad hjälper det en människa -
om hon vinner hela världen men förlorar sin själ?"
Det viktigaste för varje människa är -
själens frälsning och att bli ett Guds barn.
Därför ska vi på alla sätt be och verka för att -
våra ledare och makthavare skulle komma till tro och -
människor i vår omgivning skulle komma till tro.
Det är vad de allra mest behöver.
Det allra viktigaste motivet med kristen bön är att -
vi med våra böner kunde hjälpa människor få -
inte bara ett lugnt liv utan också en relation med Jesus.
Paulus fortsätter: -
"Gud är en, och en är medlare mellan Gud och människor: -
människan Kristus Jesus, som gav sig själv till lösen för alla.
Detta vittnesbörd skulle frambäras när tiden var inne, -
och för detta är jag satt till förkunnare och apostel -
― jag talar sanning och ljuger inte ―
en hedningarnas lärare i tron och sanningen." (1 Tim 2:7)
Paulus anger skälet till att vi kan lita på att Gud hör våra böner.
Han sa att det är för Jesu skull.
Han är enda orsaken till att Gud lyssnar på en syndig människa.
Jesus är skiljeman, medlare och förespråkare.
I Hans Namn lovar Gud höra oss.
Jesus blev en människa lik oss, för att representera oss.
Han tog på Sig vår syndaskuld och dog i vårt ställe.
Om vi hänvisar till vår egen fromhet när vi ber inför Gud -
så hör Gud oss säkert inte.
Men om vi ber och hänvisar till Jesu försoningsverk -
så hör Gud oss säkert.
Han svarar också förr eller senare.
Det var det här Paulus var satt att undervisa om -
och vi gör rätt i att lyssna till hans undervisning -
även om det är ganska svårt stoff.
Paulus fortsätter: -
"Jag vill nu att männen på varje plats ska be med heliga, -
lyfta händer, utan vrede och diskuterande." (1 Tim 2:8)
Paulus återvänder till bönetemat och -
uppmanar i synnerhet män att be och lyfta sina händer.
Säger han det för att männen behöver den uppmaningen?
Det tycks ofta vara mycket färre män än kvinnor på bönemötena.
Alltid då man ber är männen tysta och kvinnorna ber.
Enligt Paulus borde männen frimodigt ta ansvar -
i stället för att låta kvinnorna göra allt.
Tyvärr händer det här alltför ofta i våra församlingar.
När Gud kallar oss män är vi benägna att säga: -
Herre, här är jag - sänd min syster!
Paulus uppmanar män att be frimodigt och uppriktigt -
i kärlek och förtröstan.
Det uttrycks genom de lyfta händerna.
En hycklande bön lyfter ju inte högre än till taket.
Därför står det: "utan vrede och diskuterande."
Utan att bry sig om vad folk tänker, utan bitterhet gentemot nästan.
Gud hör en uppriktig bön som bes utan vrede och diskuterande.
De lyfta händerna visar också på mod -
som är något vi försiktiga män behöver.
- Man vågar väl inte lyfta händerna i bön när folk tittar -
och tänker: Vem tror den där att han är?
Paulus uppmuntrar oss att göra det.
Vi behöver inte förknippa lyfta händer endast med lovsånger.
Också när vi ber kan vi visa att vi förtröstar på Gud -
t.ex. genom att lyfta händerna.
Sedan övergår Paulus till ett ämne som många har svårt att godta: -
"På samma sätt ska kvinnorna smycka sig med anständig klädsel, -
med blygsamhet och gott omdöme, inte med håruppsättningar -
och guld eller pärlor eller dyra kläder, utan så som det anstår -
kvinnor som bekänner sig till gudsfruktan: -
med goda gärningar." (1 Tim 2:9-10)
Aposteln blir tvungen att tala om kvinnornas roll i församlingen -
sedan han uppmanat männen att delta mer i bönelivet.
Och han tar också upp kvinnornas roll -
i vidare bemärkelse i och utanför församlingen.
De här sakerna hade tydligen blivit ett problem -
i församlingarna Paulus grundat.
Hur anständigt man klädde sig -
berodde säkert redan då på kulturella olikheter.
Det verkar som om den kristna tron var en förenande faktor -
som ledde till ett nytänkande i frågan bland de troende.
Trots olika kulturer tycks kristna ha haft en ganska likartad -
uppfattning om vad anständigt leverne innebär i praktiken.
Paulus åberopar detta.
Han varnar inte för att klä sig snyggt och prydligt -
utan det handlar mer om vilka värderingar klädseln återger.
Att man klädde sig skrytsamt -
för att dra till sig uppmärksamheten genom t.ex. -
håruppsättningar, guldsmycken, pärlor och dyra prylar.
Däremot räknar han inte upp exempel på anspråkslös klädstil -
utan litar på att de kristna kan bedöma det själva.
I stället för att lyfta fram sig själv med hjälp av yttre ting -
ska alla, både kvinnor och män som följer Jesus, -
fokusera på inre skönhet och ett liv enligt Guds vilja.
Det här är ett känsligt område och fullt av tolkningsmöjligheter.
Alla har vi ju en uppfattning om -
vad det innebär att klä sig anspråkslöst och anständigt -
men det finns stora skillnader i uppfattningarna.
Hur tycker du anständigt leverne ser ut?
Vad innebär anspråkslöshet?
Var tycker du gränsen går mellan passande -
och opassande klädsel för en kristen?
Alla tänker så olika.
Jag tror gränsen dras på olika sätt beroende på om du är -
nyfrälst eller om du varit troende hela livet.
Olika kulturell bakgrund har stor betydelse.
Anständighet på Paulus tid, i den kulturen, skiljer sig mycket -
från hur vi uppfattar det i vår tid och vår kultur.
Ribban sänks ju mer vi ser på sådant vi inte borde titta på på tv...
Jag tycker man borde kunna diskutera sådant i församlingen.
Vi kunde sträva till att förstå olika uppfattningar -
och ta varandra i beaktande.
Om någon tar anstöt av min klädsel så slutar jag klä mig så.
Men hur kan jag veta om ingen talar om det för mig?
Det sista man ska göra är att de äldste överlägger och -
drar upp gränsen för anständigt och oanständigt: -
hur lång kjolen ska vara, hur långt håret ska vara, -
och hur kort hår männen ska ha.
Om den här texten får färgen att stiga -
i ansiktet på bibelläsaren så får också följande meningar -
nackhåren att resa sig på många.
Paulus tar upp kvinnans roll och -
ställning i församlingen i fråga om undervisning.
"En kvinna ska i stillhet ta emot undervisning -
och helt underordna sig.
Jag tillåter inte att en kvinna undervisar eller -
gör sig till herre över mannen, utan hon ska vara i stillhet, -
eftersom Adam skapades först och sedan Eva.
Och det var inte Adam som blev förledd, utan kvinnan -
blev förledd och gjorde sig skyldig till överträdelse." (1 Tim 2:11-14):
Det här är verser vars innehåll man förstår men många har svårt att godta.
En orsak är säkert den stora kulturella och tidsmässiga klyfta -
som finns mellan urförsamlingen och oss.
På den tiden var jämlikhet som man förstår begreppet idag en omöjlighet -
i synnerhet i den hedniska och grekiska kulturen.
Men när evangeliet befriade män och kvinnor -
från avgudadyrkan och syndens slaveri -
kom alla människor in under samma nåd, på samma linje.
Nåden som inte gör skillnad på kön, klass eller annat.
När man upplevde denna frihet var det för många svårt se -
Bibelns övergripande undervisning om skillnaden mellan könen.
I församlingen i Korint uppstod en rörelse som -
krävde att man öppnade ledarskaps- och -
alla andra uppgifter i församlingen för kvinnorna.
Paulus gav ett tydligt svar på detta i 1 Kor 14:33-38: -
Gud har gett olika uppgifter till män och kvinnor och -
Han hade tagit detta i beaktande när Han skapade människan.
Även om vi är lika värda enligt Guds skapelseverk -
så har vi olika uppgifter.
Det tillhör männen att vara ledare och herdar i församlingen.
Så lär Bibeln.
Det betonar Paulus också i den här texten i Timoteusbrevet.
För församlingsordningens skull ville han dämpa kvinnor som -
i den nya friheten såg en möjlighet att upphöja sig över sina män.
Var Paulus ord bundna till den tidens kultur eller -
gäller de också församlingarna i vår tid?
Varför skulle jag tro att de inte berör oss? Eller att de gör det?
Det är viktigt inse att också vi är barn av vår tid.
Vi påverkas av vår tids värderingar och ideal.
Själv tror jag att Paulus ord är vägledande för vår tids församlingar.
Skapelseordningen har inte förändrats, -
det var så Paulus motiverade olikheten.
Därför anser jag att t.ex. pastorstjänsten och -
ansvaret för undervisningen -
i församlingen fortfarande hör till mannen.
Paulus menade knappast att kvinnorna inte får prata -
överhuvudtaget i församlingslivet.
Hans kollega Priscilla undervisade ju bibelläraren Apollos.
Det finns många uppgifter de är bättre på än männen.
Jajamän!
Därför ska vi ge såväl kvinnor som män utrymme i församlingen.
Vi ska ännu se på en vers ur 1 Timoteus 2: -
som hör till gruppen "svårt att förstå och svårt att godta."
Så här skriver Paulus: -
"Men hon ska bli frälst under det att hon föder barn,
om hon fortsätter att leva anständigt i tro, -
kärlek och helgelse." (1 Tim 2:15)
Finns det en svårare vers i Bibeln?
Även om jag uppskattar aposteln Paulus och anser honom vara -
den mest vise och logiske personen - genast efter Jesus -
så måste jag konstatera att jag inte genast förstår vad han säger här -
för att inte tala om vad han menar...
Tolkar vi det bokstavligen så står orden -
i stark konflikt med det nådens evangelium som -
Paulus själv predikar med största glöd.
Inget annat villkor får förknippas med frälsningen än tron på Jesus.
Inget annat än Jesu kors -
kan frälsa någon, varken man eller kvinna.
Inga egna gärningar, och ännu mindre barnafödande.
Jag tror inte heller Paulus misstog sig, eller -
eller var helt ute och cyklade eller missade målet -
eller talade i nattmössan och svamlade.
Jag kan inte se att världens mest logiska person plötsligt -
fullständigt förlorade logiken som han älskade.
Den här versen har fått många tolkningar -
och alla tolkningar är problematiska, -
i synnerhet de som gör det till ett villkor för frälsningen.
En av de i mitt tycke bästa tolkningarna -
hittar vi om vi beaktar sambandet med -
föregående vers (1 Tim 2:13-14): -
"...Och det var inte Adam som blev förledd, utan kvinnan -
blev förledd och gjorde sig skyldig till överträdelse."
Det är Eva Paulus avser då han talar om "barnaföderskan."
I samband med syndafallet sa Gud till ormen (1 Mos 3:15): -
"Jag ska sätta fiendskap mellan dig och kvinnan och mellan din -
avkomma och hennes avkomma. Han ska krossa ditt huvud -
och du ska hugga honom i hälen."
Enligt detta skulle Eva föda ett gossebarn -
vars avkomma skulle omintetgöra djävulens verk -
och frälsa hela människosläktet.
Paulus såg alltså Eva som den som föder Frälsaren -
genom vilken också hon själv kunde hoppas -
bli fri från syndafallets förbannelse -
trots att det var hennes eget val som förorsakat den.
Jesus bar också Evas synd, verkar denna vers säga.
Sedan likställer Paulus Eva -
med varje kvinna som föds efter henne och lär att -
frälsningen inte är bara för män utan också för kvinnor -
även om syndafallet kom genom en kvinna.
Villkoret för någon att bli frälst är att tro på Jesus och -
leva som ett Guds barn i detta liv.
Ser vi det ur den vinkeln så var Paulus fullständigt logisk.
Han predikar i själva verket evangeliet om Jesus -
med hjälp av det här svårförstådda stycket.
Han predikar ett evangelium som var och en -
av oss fritt kan ty oss till utan att se till könet.
Och vi får tro det räcker för att alla synder ska bli förlåtna.
Jag tycker den här förklaringen är den mest logiska -
trots att det också här finns luckor.
Enligt den här tolkningen ger Paulus en sammanfattning -
där han säger att trots olika uppgifter, -
även om uppgiften att predika och förkunna -
getts specifikt till männen -
så har kvinnorna många uppgifter i församlingen.
Och hur svårt vi har att ta det i beaktande -
beror på vår kultur och den tid vi lever i.
Därför måste jag fråga inför den här texten: -
Hur förhåller jag mig till Paulus testamente?
Hur förhåller jag mig till George Müllers exempel?
Och till Paulus exempel?
Jag tar emot det, men jag godtar det inte?
Eller tar jag Paulus text som ett Guds Ord och som Guds uppmuntran?
Gud lovar välsigna det.
Vi ska be tillsammans.
Jesus, jag ber inför det här svåra bibelstället -
att Du skulle ge oss ödmjukheten att läsa vad där står, -
nåden att förstå vad Du menar och -
kraften att rätta oss efter det Du säger.
I Jesu Namn, amen.
Vill du - fortfarande - understödja programmet -
kan du i Finland ringa stödtelefonen 0600-10070 (ca 12e).
I Sverige: Swisha din gåva: 123 677 9300
Nästa gång fortsätter vi med Timoteusbrevet kapitel 3.
Gud välsigne dig! Hejdå!
Sverige: Swisha din gåva: 123 677 9300
Finland: Ring stödtelefonen 0600-10070.
Översättning: Himlen TV7