VARAAIT
Tere tulemast "Varaaita"!
Jätkame täna 1. Timoteose kirja vaatlemisega,
võttes ette selle 2. peatüki.
Paulus kirjutab seda kirja olles ise juba vana mees.
Tegu on ajaga 65-66. a. pKr.
ja ta kirjutab siis endast nooremale Timoteosele.
Kui inimene on juba jõudnud oma elu lõpusirgele,
tekkib tal sageli vajadus jagada oma kogemusi noorematega.
Seetõttu oleks ka tore, kui järeltulev põlvkond
oskaks hinnata vanemate inimeste nõuandeid ja juhiseid.
Mis samas pole igakord kerge.
Me elame ajastul, kus noorus ja tervis
varjutavad sageli vanema ea ja kogemuse.
Mul on siin üks George Mülleri elulooraamat
"Rõõm Issandast".
George Müller oli mees,
kes jättis kristlastele maha väga võimsa testamendi.
Üks neist oli miski, mida on paljudel raske vastu võtta.
Ta oli nimelt mees, kes ei küsinud kunagi kelleltki raha,
vaid palus ainult Jumalal täita
kõik oma töö ja eluga seotud vajadused.
Kuid ta ei öelnud kunagi kellelegi, et ta vajaks nii või nii palju raha.
Me ütleme selle peale muidugi: "On see alles üks hea nõuanne!",
kuid kui paljud meist ka tegelikult selle nõuande järgi elavad?
Seda on lihtne kuulda, aga raske täide saata.
See on üks näide testamendist, mida on raske vastu võtta.
Kui rääkida siis vaimulikust pärandist.
Pauluse poolt kirjutatud 1. Timoteose 2. peatükk
on kogu selle kirja üks raskemini selgitatavaid peatükke.
Seda seetõttu, et sedagi ehk on raske vastu võtta.
Jah, see on ühtpidi tore peatükk, aga...
Varasematel aegadel hinnati vanemate põlvede nõu
oluliselt rohkem kui tänapäeval.
Samas usun, et kaasaja põlvkonnal oleks paljugi õppida
vanematelt põlvedelt.
Seda ka kristlikus koguduses.
Nii on ka eriti skandinaavlaste puhul pandud põhjusega imeks,
kuidas nö "võrdsustamise paradiisis"
aetakse võrdsust taga ka seal, kus ei peaks.
Tundub, et mida enam Lõuna poole,
seda enam osutavad noored austust vanemate inimeste vastu,
võttes kuulda nende nõu veel tänapäevalgi.
Piibli kirjutamise aegadel
oli vanema põlvkonna nõuannete kuulda võtmine
iseenesestmõistetav.
Neist võeti rõõmuga õppust.
Nii et, kui ka Paulus hakkas oma elu lõpusirgel
jagama noorematele Jumala koolis saadud tarkust -
seda eriti veel Timoteosele, kes oli talle kõikse lähedasem,
siis see võeti vastu.
Nii Timoteos kui kogudused võtsid selle vastu.
See u. 30. aastat noorem mees
tundis rõõmu oma vaimuliku isa juhistest,
mis puudutasid eriti koguduse karjatsemist.
Kuidas me aga täna suhtume Pauluse kogemustesse?
Kasvõi neisse 1. Timoteose 2. ptk.'is välja toodud juhistesse?
Just nimelt see 1. Timoteose kiri on saanud kõvasti pihta kriitikute poolt
Seda seetõttu, et see sisaldab endas õpetust,
mis on vastuolus kaasaja väärtustega.
Paljud, kes loevad 1. Timoteose kirja,
mõtlevad: "Oh armas aeg! On see alles üks vanamoodne jutt!"
Seetõttu tahetakse sealt kiskuda välja igasugune jumalik meelevald,
pidades seda segaseks poissmehe jutuks,
mida ei peaks just kõige tõsisemalt võtma.
Seetõttu on seda peetud ka hiliselt sündinud tekstiks,
mis otsekui ei kätke endas apostellikku autoriteeti.
Ometi on see endiselt Jumala sõna,
mis on algkoguduse päevist arvatud Püha Vaimu poolt inspireerituks
ja Pühakirja kuuluvaks.
Seetõttu on ka me suhtumine sellesse olulise kaaluga.
Piiblis on kolme sorti raskeid kohti.
Neid, mida me ei mõista,
neid, millega me ei suuda leppida
ja neid, mida me ei mõista ning millega me ei suuda leppida.
Nii esineb 1. Timoteose 2. ptk.'s neid kõiki kolme.
Seetõttu võib ka mõni mõelda,
et püüe seletada 1. Timoteose kirja tähendab vaimulikku enesetappu,
samas kui siit on nii palju õppida.
Ka 1. Timoteose 2. peatükist.
Kuid mingem nüüd teksti enda juurde,
kust algab 1. Timoteose kirja tõeline õpetuslik peatükk
ja kus Paulus käsitleb
mitmeid kogudusega seotud praktilisi küsimusi.
Tegelikult käsitleb ta neid kogu 1. Timoteose kirjas.
Ta ei tee seda mingis kindlas järjekorras,
vaid ta tuleb ühe ja teise asja juurde
ikka ja jälle ühel või teisel moel tagasi.
1. Timoteose 2. peatüki esimeseks küsimuseks on,
mille pärast peaks kristlased üldse palvetama?
Veelgi enam - mille pärast palvetada ümbritsevat maailma silmas pidades?
Ta kirjutab 1. Timoteose 2:1-4 selle kohta järgmist:
"Ma kutsun siis üles anuma, palvetama,
tegema eestpalveid ja tänupalveid kõigi inimeste eest,
kuningate ja kõigi ülemuste eest,
et me võiksime elada vaikset ja rahulikku elu
kõiges jumalakartuses ja väärikuses.
See on hea ja meeldiv Jumala, meie Päästja silmis,
kes tahab, et kõik inimesed pääseksid ja tuleksid tõe tundmisele."
Pauluse meelest on koguduse üks olulisemaid ülesandeid
teha eestpalveid.
Meil kristlastena on võimalus rääkida Jumalaga,
lootuses, et Ta ka kuuleb meid Jeesuse nimel.
Meil kogudusena on vastutus selle ees,
kuidas me seda eesõigust kasutame?
Sest mitte kõik inimesed ei oska ega ka taha rääkida Jumalaga,
mistõttu me kristlastena peaksime tegema seda nende eest.
Anumine, palvetamine, eestpalvete tegemine ja tänamine
viitavad kõik palve mitmekülgsusele.
Seetõttu oleks ka hea küsida,
kui mitmekülgne me koguduse palveelu on?
Kelle eest me peaks palvetama?
Kõik inimesed vajavad eestpalvet, sest keegi ei saa ilma selleta hakkama
Vähemalt ei pääse mitte keegi ilma selleta taevasse.
Kuid Paulus tõstab veel eriliselt esile kõik kuningad, ülemused
ja muud võimukandjad.
Aga mille eest siis paluda?
Või õigemini - miks peaks paluma?
Seda seetõttu,
et Jumal on ühel kummalisel moel sidunud end meie palvetega.
On öeldud, et palve liigutab seda kätt, mis liigutab kogu maailma.
Kui palume võimukandjate eest, siis Jumal vastab meile,
kinkides meile olukorrad, mille keskel elada rahulikku elu
kõiges jumalakartuses ja väärikuses.
Sõltumata olukordadest soovib Jumal,
et iga inimene võiks elada elu, kus valitseb rahu
ja kus ta võib vabalt uskuda ning elada jumalakartlikku elu.
Me võime oma palvetega mõjutada seda,
et inimestel oleks rahulik, külluslik, väärtuslik ja Jumalat austav elu.
Sest headel tingimustel pole mingit tähtsust,
kui inimesed lõpetavad lõpuks siiski põrgus.
Jeesus ütles: "Mis kasu on sellest, kui inimene võidaks kogu maailma,
aga samas kaotaks oma hinge?"
Iga inimese jaoks on kõige olulisem asi hinge pääste
ja Jumala lapseks saamine.
Seetõttu peaksime ka paluma selle eest,
mõjutades selliselt, et see võiks sündida.
Et kõik me juhid, ülemused
ja meid ümbritsevad inimesed võiksid saada usklikeks.
Sest see on miski, mida nad kõige enam vajavad.
Nii on see ka kõigi kristlaste palvete olulisim motiiv,
et aidata oma palvete läbi inimesi.
Mitte vaid selleks, et nad võiks kogeda rahulikku elu,
aga ka selleks, et nad leiaks elu Jeesuses.
Paulus jätkab: "Sest üks on Jumal,
üks on ka vahemees Jumala ja inimeste vahel:
inimene Kristus Jeesus,
kes on iseenese loovutanud lunastushinnaks kõikide eest,
tunnistusena selleks määratud ajal.
Selle sõnumi kuulutajaks ja apostliks olen ma pandud -
ma räägin tõtt, ma ei valeta -, paganate õpetajaks usus ja tões."
Paulus lõi siin ühe aluse sellele,
miks võiksime loota, et Jumal kuuleb me palveid.
Ta ütles, et see on vaid Jeesuse tõttu.
Pole ühtki teist, kelle pärast Jumal võtaks kuulda patust inimest.
Jeesus on nii meie vahemees, vahendaja kui eestkostja.
Jumal on tõotanud kuulda meid Jeesuse nimel.
Jeesus sai meiesuguseks inimeseks,
et esindada meid ja kanda meie patusüü,
andes ühtlasi oma elu me eest.
Kui toetume Jumala ees palvetades omaenda heale elule ja õigsusele,
siis Jumal ei võta meid kohe kindlasti kuulda.
Kui aga toetume oma palvetes Jeesuse lepitustööle,
võtab Jumal meid kindlasti kuulda
ja ka vastab meile varem või hiljem.
Just seda oligi Paulus läkitatud õpetama,
mistõttu teeme targasti, kui järgime tema õpetust.
Isegi, kui vahel kisub kitsaks.
Paulus jätkab: "Ma tahan siis, et mehed igal pool palvetaksid,
tõstes üles pühad käed ilma viha ja kahtlemiseta."
Paulus naaseb palveteema juurde, õhutades eriti just mehi palvetama
tõstes üles oma käed.
Võib see õhutus ehk olla tingitud sellest,
et mehed vajavadki takka õhutamist?
Sest tundub, et meeste osakaal palvekoosolekutel
on oluliselt väiksem kui naiste oma.
Ja alati, kui palvetatakse, on mehed vait ja naised paluvad.
Vähemalt tundub nii.
Pauluse sõnul aga peaks mehed võtma koguduses julgesti vastutust
ja mitte jätma kõike naiste hooleks.
Sest kahjuks sünnib viimast me kõigi kogudustes liigagi palju.
Meil meestel on kalduvus vastata Jumala kutsele:
"Issand, siin ma olen - läkita mu usuõde!"
Paulus aga julgustab just mehi paluma julgesti ja siiralt,
tehes seda armastuses ja lootuses,
millest viimast sümboliseerib ka käte tõstmine üles.
Kahepalgeline palve ei jõua laest kaugemale,
mistõttu tulebki paluda nagu siin öeldud -
ilma viha ja kahtlemiseta.
Sõltumata sellest, mida inimesed mõtlevad;
mõtlemata kibestunult oma ligimesest.
Jumal kuuleb siirast palvet, kus pole viha ega kahtlemist.
Käte üles tõstmine viitab ka julgusele,
mida me argade meestena samuti vajame.
"No kuidas ma need käed ikka tõstan, kui kõik mind vaatavad
ja arvavad, et pean veel end kellekski?"
Ja ometi julgustab Paulus seda tegema.
Käte tõstmine koguduses ei pea piirduma vaid ülistusega.
Ka palves võib väljendada oma lootmist Jumalale
käte üles tõstmise kaudu.
Siis aga puudutab Paulus valdkonda, millega paljudel on raske leppida.
"Niisamuti ka naised, kombekalt rõivastatuna,
ehtigu end häbelikkuse ja mõõdukusega,
mitte soengute ega kulla ega pärlite ega kallite riietega,
vaid heade tegudega,
nagu on kohane naistele, kes end tunnistavad jumalakartlikeks."
Apostel räägib naiste rollist koguduses
julgustades mehi haarama tugevamat rolli
koguduse palveelus.
Kuid Paulus ei käsitle vaid palveelu,
aga ka naiste rolli laiemalt nii koguduses kui väljaspool seda.
Tundub, et see teema oli muutunud pisut problemaatiliseks
Pauluse poolt rajatud kogudustes.
See, kui korralikult või mitte korralikult riides käidi,
oli kindlasti mõjutatud
juba tolleaegsetest kultuurilistest eripäradest.
Kuid tundub, et kristlik usk toimis ühte liitva ja kujundava tegurina
kõigis vooruslikkusega seotud küsimustes.
Ehk siis, sõltumata erikultuuridest,
tundus usklikel olevat ühine arusaam sellest,
mida vooruslikkus praktikas tähendas.
Ja see on ka see, millest Paulus lähtus.
Ta ei hoiata kuidagimoodi stiilse ja puhta riietumise eest,
vaid rõhutab pigem seda,
milliseid väärtusi me riietumine peegeldab.
Uhkeldavat ja mitte tagasihoidlikku?
Inimeste tähelepanu otsivat?
Kasutades selleks erinevaid soenguid, kulda, pärleid ja kalleid riideid.
Rääkides vooruslikust riietumisest loodab Paulus
kristlaste enda võimele hinnata seda, mis sobilik.
Selle asemel, et tõsta end väliselt esile,
peaksid kõik Kristuse järgijad ja mitte vaid naised
keskenduma seesmisele ilule
ja Jumala tahte kohasele elule.
See valdkond aga on äärmiselt õrn ja mitmeti tõlgendatav.
Igal ühel meist on oma arusaam
vooruslikkusest ja viisakast riietumisest.
Probleem aga on selles,
et me arusaamad võivad erineda üksteisest vägagi palju.
Mida tähendab vooruslikkus sinu jaoks?
Mida tähendab tagasihoidlikkus su jaoks?
Kust läheb sinu jaoks
kristlase jaoks sobiv või sobimatu riietumise piir?
Selles kõiges on tohutuid erinevusi.
Julgeksin väita, et alles usklikuks saanud inimese jaoks
on see piir hoopis teises kohas kui eluaeg usklik olnu jaoks.
Ka erinevad kultuuritaustad mängivad siin olulist rolli.
Pauluse aegne vooruslikkus erineb vägagi palju sellest,
mida tänapäeval meie kultuuris vooruslikuks peetakse.
Vooruslikkuse latt langeb pidevalt,
kui vaatame telekast asju, mida me ei peaks sealt vaatama.
Näiteks.
Need on asjad, millest peaks saama koguduses rääkida.
Me peaksime märkama erinevaid vaatenurki
ja arvestama üksteisega.
Kui mu riietumisviis riivab kedagi, siis ma ei riietu enam selliselt.
Kuid kuidas ma võin teada, et see riivab,
kui keegi ei ütle seda mulle?
Kõige viimane lahendus peaks olema see,
kus kogudusevanemad peavad koosolekut
ja tõmbavad ise piiri sobiva ja sobimatu vahele,
pannes paika naiste seelikute ja juuste sobiva pikkuse
ning selle, kui lühikesed peavad olema meeste juuksed.
Kui Piibli lugeja hakkab punastama juba nende salmide peale,
mida ennist lugesime,
siis järgmised salmid toovad nii mõnelegi kristlasele
kananaha ihule.
Paulus nimelt võtab teemaks naise rolli koguduses
ja tema positsiooni õpetamisel,
kirjutades järgmist:
1. Timoteose 2:11-14:
"Naine õppigu vaikselt täielikus alistumises;
ma ei luba naisel õpetada ega mehe üle valitseda,
vaid ta olgu vaikne.
Sest Aadam loodi enne, seejärel Eeva,
ka ei petetud Aadamat,
vaid naine peteti ära ja ta sattus üleastumisse..."
Paljud küll mõistavad neid salme,
kuid neil on raske kui mitte võimatu nendega leppida.
See on ühtpidi mõjutatud ajaloolisest ja kultuurilisest erinevusest
tolleaegse ja tänapäeva koguduse vahel.
Tol ajal oli tänapäeval eksisteeriv võrdõiguslikkus
täielikult võimatu.
Seda eriti veel paganlikus kreeka kultuuris.
Kui aga evengeelium vabastas nii mehed kui naised
vanast ebajumalate kummardamisest ja patu orjusest,
tõi see kõik inimesed ühe ja sama armu alla -
samale tasemele.
Armu alla, mis ei tee vahet sool, klassil ega millelgi muul.
Nii oli ka paljudel, kes olid kogenud seda vabadust,
raske mõista Piibli tervikõpetust sugupoolte vahelistest erinevustest
ja erinevatest ülesannetest.
Nii näiteks sündis Korintose koguduses liikumine,
kus nõuti ka naistele juhtimisõigust
kõikide ülesannete täitmise võimalust koguduses.
Paulus aga vastas sellele selge õpetusega 1. Kor. 14:33-38,
et Jumal on andnud meestele erinevad ülesanded võrreldes naistega
arvestades sellega juba inimest luues.
Isegi, et me oleme Jumala loomises ühtmoodi väärtuslikud,
on meil siiski erinevad ülesanded täita.
Koguduse juhtimine ja karjatsemine on usaldatud meeste hooleks.
Vähemalt nii Piibel õpetab.
Ja seetõttu tõstab ka Paulus seda siin 1. Timoteose 2. ptk.'s esile.
Ta tahab koguduse korra järgida talitseda neid naisi,
kes nägid uue võimalusena vabadust tõusta meestest kõrgemale.
Kas need Pauluse sõnad olid seotud vaid tolle aja ja kultuuriga,
või puudutavad need ka tänapäeva kogudust?
Miks arvata, et ei puuduta
või miks arvata, et puudutavad?
Meil on oluline mõista, et oleme isegi tänapäeva lapsed,
olles mõjutatd kaasaja väärtustest ja ideaalidest.
Usun, et need Pauluse sõnad on juhtnööriks
tänapäevagi kogudusele,
sest loomiskord on endiselt sama, see pole muutunud.
Ja see on miski, millele Paulus tugines seda erinevust sisse tuues.
Nii kuuluvad minu arusaamist mööda
kõik pastori ülesanded ja ka õpetamine koguduses
endiselt meestele.
Ma ei usu, et Paulus oleks keelanud naistel
koguduses üldse suud lahti teha.
Õpetas ju ta enda kaastööline Priskilla Apollose nimelist piibliõpetajat.
Naistel on palju ülesandeid, milles nad on meestest paremad -
nii lihtsalt on.
Seetõttu tuleks koguduses anda tegevusruumi
nii naistele kui meestele.
Vaatame veel lõpetuseks üht lõiku 1. Timoteose 2. peatükist,
mida on samuti raske mõista ja aktsepteerida.
Paulus kirjutab nii:
"Aga ta (naine) saab õndsaks lastesünnitamise läbi,
kui ta jääb ususse ja armastusse ning pühitsusse mõistliku meelega."
Usun, et Piiblis pole raskemat salmi kui see.
Ja isegi, et ma imetlen Paulust
ning pean teda üheks targemaks ja loogilisemaks isikuks
kohe peale Jeesust,
pean ma siiski tõdema, et ma ei saa päris hästi aru,
mida Paulus selle salmiga ütleb.
Rääkimata sellest, mida ta selle all mõtleb.
Sest kui võtta seda salmi sõna sõnalt,
on see täielikus vastuolus evangeeliumi armuga,
mida Paulus ise kõige innukamalt kuulutas.
Päästest ei saa kuidagi muudmoodi osa
kui vaid Jeesusesse uskumise kaudu.
Mitte miski muu kui vaid Jeesuse rist saab päästa nii mehi kui naisi.
Mitte ükski me enda tegu - rääkimata veel laste sünnitamisest.
Samas aga on raske uskuda, et Paulus siin kuidagi eksis
või täiesti märgist mööda lasi, ajades vaid segast.
Ma ei suuda kuidagi uskuda,
et maailma üks kõige selgemini mõtlev mees
loobub korraga totaalselt enda poolt armastatud loogikast.
Seda salmi on mitut moodi seletatud
ja kõigi nende seletustega on probleeme.
Seda eriti veel juhul, kui see seatakse pääste tingimuseks.
Üks minu meelest parimaid tõlgendusi sellele salmile on see,
et seda tuleb vaadata koos sellele salmile eelnenud salmiga.
Eelmine salm kõlab nii:
"Ega Aadamat petetud, vaid naist peteti
ja ta sattus üleastumisse."
Ehk siis, apsotel viitab siin lapse sünnitajale kui Eevale.
Pattu langemise kontekstis ütles Jumal inimest ahvatlenud maole,
et ta tekitab vaenu mao ja naise vahele -
tema ja naise seemne vahele,
kes lömastab mao pea, aga kelle kanda madu salvab.
Selle kohaselt pidi Eeva sünnitama poeglapse,
kelle järeltulija pidi tühistama saatana teod
ja päästma kogu inimkonna.
Ehk siis, Paulus nägi Eevat päästja sünnitajana,
kelle kaudu leida isegi lootust pääseda pattu langemise needusest.
Isegi, et Eeva ise oli oma otsuse kaudu
selle needuse maa peale tõmmanud.
Jeesus kandis ka Eeva patusüü.
Kuid siis teeb Paulus kui ühe hüppe,
samastades Eevaga igat naist, kes sünnib peale teda
ja õpetades, et pääste ei kuulu vaid meestele,
aga ka naistele,
isegi, et pattulangemine tuli naise kaudu.
Selleks aga, et mees või naine pääseks,
tuleb uskuda Jeesusesse
ja elada oma maist elu Jumala lapsena.
Kui vaadata seda salmi sellise nurga alt,
on Pauluse mõttekäik enam kui loogiline
ja ta kuulutab siin täiega evangeeliumi Jeesusest.
Läbi selle raskesti mõistetava salmi.
Ta kuulutab evangeeliumi, millele me kõik võime toetuda
sõltumata oma soost,
uskudes, et see katab kõik me patud.
Mu meelest on see kõige loogilisem seletus sellele salmile
kuigi selleski on teatud augud sees.
Kuid kui selliselt mõelda, siis Paulus annabki teada,
et isegi, et meil on erinevad ülesanded
ja isegi, et jutlustamise ülesanne on antud just nimelt meestele,
siis sellest hoolimata on naistel koguduses palju teha.
See, miks meil on seda ehk raske mõista,
on tingitud me kultuurist ja ajast, milles me elame.
Seetõttu tasub endalt küsida:
"Kuidas ma suhtun sellesse Pauluse pärandisse?
Kuidas ma suhtun George Mülleri eeskujusse
ja Pauluse eeskujusse?
Kas võtan selle küll vastu, kuid samas ei aktsepteeri seda?
Või võtan ma seda Pauluse teksti Jumala sõnana
ja Jumala poolse julgustusena?"
Sest Jumal lubab õnnistada seda.
Palugem üheskoos.
Jeesus, ma palun selle raske piiblilõigu juures,
et Sa annaksid meile alandlikkust
lugeda välja, mida seal tegelikult öeldakse;
armu mõista, mida Sa selle all mõtled
ja jõudu käituda vastavalt Su sõnadele.
Jeesuse nimel, aamen.
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 eur)
või teha ka pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
Tänud, et olid meiega!
Ole tuhandeks õnnistatud
ja järgmise korrani, kui vaatame 1. Timoteose kirja 3. peatükki.
Kõike head!
Tõlge: Anne-Ly Raukas