VARVET
Välkommen med till Varvet!
Ibland ser vi på det kristna livet som om -
det var en individuell sport.
Var och en svettas och tränar för sig själv.
Sedan tävlar man och slår rekord -
och sedan tränar man igen på egen hand.
I själva verket är det kristna livet en lagsport.
Vi behöver varandra.
Ingen klarar sig ensam på trons väg.
När vi bygger den kristna församlingen, -
vilket vi kallas att göra som kristna, -
har alla sin uppgift. Ingen annan kan fylla den platsen.
Gud kallar varje kristen att tjäna med sina egna gåvor -
och bygga Guds rum i församlingen med de resurser vi har.
Under det att arbetet framskrider ger Han andra, nya resurser.
Vår uppgift som Jesustroende är att leva och bygga -
den kristna församlingen så att Gud får största möjliga ära.
I Guds församling är det viktigt är att förstå -
vad vi håller på att göra och varför.
Man efterlyser inte syn och vision i onödan -
när man vill bygga Jesu församling.
I den här serien talar vi om Nehemjas bok i Gamla Testamentet.
Han var en man som kallades att bygga någonting oerhört stort -
trots att han saknade skolning, medel och människor.
Ändå utrustade Gud honom för ett arbete -
där det viktigaste var visionen av det Nehemja skulle bygga.
Så här står det i Nehemjas andra kapitel: -
"Jag kom till Jerusalem och var där i tre dagar.
Sedan steg jag upp om natten tillsammans med några få män, -
och jag hade inte talat om för någon vad min Gud lagt -
på mitt hjärta att göra för Jerusalem.
Djuret jag red på var det enda jag hade med mig."
(Neh 2:11-12)
När Nehemja kom till Jerusalem -
berättade han inte mycket om sina planer för någon.
Det kan hända att han då blivit överöst av råd och åsikter -
och inte kunnat se det verkliga behovet -
och den verkliga situationen.
Nehemja behövde se hur det förhöll sig -
med muren som var nedbruten till marken.
Han kunde inte leda arbetet på basen av rykten.
Han nöjde sig inte med andras forskning -
utan tog reda på saken själv.
Vi kan jämföra detta med vårt församlingsbygge -
eller något annat stort projekt vi står inför.
Det kan vara ett projekt, en process, en plan, -
ett nytt jobb, evangelisation i församlingen -
eller vad det kan vara för ett nytt projekt.
Tar vi oss då tid att bekanta oss med förhållandena?
Vågar vi se situationen sådan den verkligen är?
Alltför många församlingar är kopior av andra -
utan att byggarna tagit reda på -
vem det är man håller på att bygga åt.
Även om vi inte bygger på människors villkor -
så är det viktigt att veta var människorna lever och -
vad de förväntar sig av församlingen.
Det räcker inte att ordna möten eller att se vem som råkar komma.
Det räcker inte att vi bygger ramarna.
Vi måste förstå åt vem vi bygger församlingen -
och vad just de behöver.
Texten fortsätter så här: -
"I natten drog jag ut genom Dalporten fram mot Drakkällan -
och Dyngporten och undersökte Jerusalems murar.
De var nedrivna och portarna var förtärda av eld.
Jag fortsatte till Källporten och till Kungsdammen, -
men där kunde inte djuret ta sig fram med mig.
Så fortsatte jag uppför dalen om natten och undersökte muren -
och återvände sedan in genom Dalporten och var så tillbaka."
(Neh 2:13-15)
Nehemja hade målet klart för sig.
De olika stegen som ledde till målet var inte nödvändigtvis lika klara.
Han hade målet klart för sig men inte alla praktiska detaljer.
Dem måste han fundera på.
När det blev tufft tog han ett steg tillbaka tills han kunde fortsätta.
Det är lättare att få en helhetsbild om man ser saker på avstånd.
Nehemja gjorde allt en människa kan göra.
Det man kan förnimma, se, konstatera, mäta, uppleva, ta reda på.
På den grunden gick han vidare, viss om målet som Herren visade.
När Gud ger en uppgift är det sällan du får en -
detaljrik information om varje steg, -
vad du ska göra nu, och nu, och nu.
Vi får och kan använda vårt eget förstånd i förtröstan på Honom.
Gud har ju gett oss förstånd och mycket kreativitet!
Varför skulle Han inte låta oss använda det -
också i Guds Rikes tjänst?
Så var tiden inne att dela med sig av synen: -
"Föreståndarna visste inte var jag hade varit eller vad jag gjorde, -
för jag hade hittills inte nämnt något för judarna, -
prästerna, stormännen, föreståndarna eller -
de övriga som skulle utföra arbetet."
(Neh 2:16)
Ingen av ortsborna visste i det här skedet vad Nehemja tänkte göra.
Varför hade han kommit? Vad planerade han egentligen?
Jag gissar att ledarna höll andan i det här skedet -
och undrade vad det skulle bli av detta.
Det här var ett mycket viktigt skede av projektet.
Ögonblicket hade kommit då Nehemja skulle berätta öppet för alla -
om synen han hittills hållit för sig själv.
Det här är en viktig fråga: Hur ska jag förmedla mitt budskap -
som kanske gäller ett jobb, ett projekt eller arbetspass -
till dem som ska delta så att de kommer med?
Nehemja hade själv tagit reda på mer om situationen.
Jag tror att männen han hade med sig när han granskade muren -
också deltog i handlingsplanen.
Ändå hade Nehemja inte berättat allt för dem heller.
Nu var det äntligen dags att sluta gå som katten kring het gröt -
och berätta sanningen om situationen och vad man borde göra.
Stunden var kommen då Nehemja skulle berätta om sin vision.
Det här känns lätt och trevligt att tillämpa.
Det är ett av de mest utmanande stegen i kristet församlingsarbete.
Tillfället då pastorn, en anställd eller någon aktiv ansvarig -
berättar vad Gud sagt och hur de tagit till sig synen så -
att man tar emot det och tar itu med jobbet tillsammans.
Vi kan ha hur fina visioner som helst men de blir sällan -
något mer än föremål för vår egen entusiasm.
Efter ett tag börjar vi ivra för något annat.
Hur kan vi locka kristna att delta i stora uppgifter -
så de kommer med och dessutom orkar?
Man kan inte skrika eller befalla dem att komma.
Det går inte heller att bara finansiera något.
Det lyckas bara när vi själva sticker ner händerna i leran och -
börjar göra saker sida vid sida med de andra.
Här har vi mycket att lära av Nehemjas bok.
Nehemja 2:17: -
"Men nu sade jag till dem: 'Ni ser den nöd vi är i.
Jerusalem ligger öde och portarna är nerbrända.'"
Nu berättar han för dem hur det ser ut.
Det var uppenbart för alla -
men ändå hade ingen gjort något åt saken.
Nehemja kom inte och talade uppifrån.
Han skällde inte ut dem som återvänt till Jerusalem.
Nej, han sa: ”... den nöd vi är i”.
Han sade inte: "... som ni är i".
Det här visade hjärtats inställning hos Nehemja.
Han visade äkta kärlek och omsorg om dessa medmänniskor.
Det betyder inte att man sopar saker under mattan -
utan att man tar itu med dem.
Man kommer inte som en domare och säger: "Ni har ett problem."
Nej, man konstaterar: "Vi har ett problem."
Finns det saker i min eller din församling -
som gör skada, som är uppenbara för många -
men som ingen vill röra vid?
De får pyra ifred i församlingen, bryta ner församlingens mur ostört, -
bryta ner gemenskapen och den ömsesidiga kärleken -
och få de kristna så modfällda -
att ingen vågar bygga upp den kristna muren.
Får du lust att skrika och tala om för alla vad som är fel?
Det lönar sig inte alltid.
Det är bättre att be om tålamod och kärlek.
Det hjälper inte att ropa och peka finger, -
bara att gå vid din nästas sida -
och även godta att han eller hon blir arg -
så länge ilskan inte beror på våra egna felaktiga attityder.
De ansvarigas, pastorernas och de anställdas eget exempel -
är den bästa utrustningen, det bästa sättet att få andra med.
När pastorn gör något så gör gänget vanligen likadant.
Men stannar pastorn hemma och säger: "Gör det!" -
så lyckas det inte om ingen drar igång det hela.
Det måste finnas någon som tar på sig rollen att leda -
i pastorns eller ledningens ställe.
Vi måste hitta tillbaka till de viktiga saker -
som Kristus bygger Sin församling på.
Att dela visionen, att återvända till det som är viktigt, -
inte bara en gång utan gång på gång och hela tiden, -
är oerhört viktigt i församlingsarbetet.
Det är inte nog att en gång måla visionen på väggen så alla läser den.
Nej, den måste upprepas, för visionen läcker.
Visionen läcker!
Den behöver upprepas på nytt och på nytt.
Vi ska måla upp visionen på olika sätt på väggen -
så man än en gång ställer sig bakom den.
Vi är benägna att glömma vad vi tidigare ansåg vara viktigt.
Därför upprepas också i Bibeln de principer -
som är viktiga för troslivet.
Många församlingsgrundare betonar att synen och visionen -
ska framhållas regelbundet och gång på gång.
Annars undanskyms den av andra, mindre viktiga saker.
Därför att visionen läcker och späds ut.
Och vi kan återigen lära oss av Nehemja.
Så här står det: -
"'Kom och låt oss bygga upp Jerusalems mur -
så att vi inte behöver bli föraktade mer.'
Jag talade om för dem hur min Guds goda hand hade varit -
över mig och vad kungen hade lovat mig.
Då sade de: 'Låt oss stå upp och bygga!', -
och de fattade mod för det goda verket."
(Neh 2:17-18)
Nehemeja ville vara en av dem.
Han var ärlig och målmedveten i sitt sätt att leda.
Hans teamwork var hoppingivande och deltagande.
Han hade fått sin vision av Gud -
men kunde inte förverkliga den på egen hand.
Alla måste göra en insats för att nå det gemensamma målet.
Nehemja berättade hur Gud mäktigt varit med honom -
och hjälpt honom hela tiden.
Med sina exempel motiverade och uppmuntrade han de andra.
Han lyckades övertyga människorna att Gud stod bakom detta.
Otroligt!
Att han berättade vad som hänt i Susans borg inverkade säkert.
För att få människor att ansluta sig till en syn Gud har gett -
måste vi ledare våga sätta oss själva på spel.
Det kräver mod och ödmjukhet.
Men det kräver också mod och ödmjukhet av dem som går med.
Ödmjukhet och ärlighet är goda och nödvändiga språngbrädor -
på förnyelsens - och byggandets väg.
Nu kom man igång med det egentliga byggandet.
När prästen visar vägen följer folket efter.
Ingen gör något om vi befaller dem att handla -
utan att själva sticka händerna i leran.
Byggandet började med de judiska prästerna.
Så här står det i texten: -
"Översteprästen Eljashib och hans bröder prästerna -
började bygga Fårporten. De helgade den och satte sedan in dörrarna.
De byggde fram till Hammeatornet, som de helgade, -
och vidare fram till Hananeltornet.
Bredvid Eljashib byggde Jerikos män, -
och bredvid dem byggde Sackur, Imris son."
(Neh 3:1-2)
Enligt en äldre översättning -
handlar hela 3:e kapitlet om byggarna.
Man kände alltså byggarbetarna.
Prästerna visade exempel och påbörjade byggandet.
Det var knappast en slump.
De började först bygga på Fårporten (Lammporten på finska).
Arto Malmberg, min gode vän och andrepastor i vår församling, -
såg en messiansk ton i texten.
Han menade att det knappast var en slump att -
man påbörjade arbetet just vid Lammporten -
och att porten genom vilken man förde lammen till Jerusalem -
påminner oss om Offerlammet Jesus Kristus -
och om lammens Herde som är den grund -
vi bygger församlingen och Guds Rike på.
Han som är Herden för lammen är den enda grunden -
som man överhuvudtaget kan börja bygga den kristna församlingen på.
En annan intressant detalj -
är att man talade om Jerikos män som byggde muren.
Jerikos förflutna var ju inte så värst glamoröst.
Jeriko låter även i våra öron som en upprorisk stad -
som Josua förbannade och jämnade med marken.
Det här talar om Guds stora nåd och om att -
vårt förflutna och förfädernas onda gärningar inte -
slutgiltigt behöver bestämma vår framtid.
Det hindrar inte heller oss att bygga -
den kristna församlingen på Jesu grund.
Texten fortsätter: -
"Vid sidan av honom arbetade tekoaiterna, -
men de förnämsta bland dem ville inte -
böja sin nacke för att tjäna sin Herre."
(Neh 3:5)
Bland dem som återvänt till Jerusalem fanns också de som -
inte ansåg byggnadsarbetet vara speciellt viktigt.
Det är tråkigt om man upplever sig vara så betydelsefull att -
man inte kan vara med och bygga Guds församling.
Vilken ställning vi än har får det inte -
hindra oss att tjäna den allsmäktige Guden -
och den kristna församlingen.
"Bredvid dem arbetade Ussiel, Harhajas son, -
tillsammans med guldsmederna.
Bredvid dem arbetade Hananja, en av dem som tillverkade salvor.
Den närmast liggande delen av Jerusalem lät man vara -
ända till Breda muren." (Neh 3:8)
Murbyggandet var för många ett helt annat jobb -
än vad de gjorde för att försörja sig.
Församlingen kan vara en plats där man gör något helt annat -
än man gör till vardags.
Å andra sidan lönar det sig att använda de -
tillgångar och gåvor du har till att bygga församlingen.
Det behövs många olika färdigheter.
Det vore märkligt om vi använde våra gåvor till att tjäna -
alla utom Gud som gett oss gåvan.
En intressant detalj nämns i 12:e versen: -
"Bredvid honom arbetade Shallum, Halloheshs son, -
ledare över andra hälften av Jerusalems område, -
tillsammans med sina döttrar." (Neh 3:12)
Också kvinnor var med och byggde muren.
Tillämpar vi detta på vår tid så skulle församlingen vara en karg plats -
om bara männen kunde bygga och ta ansvar.
Även om männen enligt Bibeln har huvudansvaret -
i familjen och den kristna församlingen -
så behövs kvinnor i Guds familj, församlingen.
Nehemja 3:22: -
"Efter honom arbetade prästerna,
männen från Jordanslätten."
Österbottningarna hinner då vara med överallt.
"Männen från slätten" nämns (fi. Lakeuden miehet) i Bibeln!
Människor med olika bakgrund var alltså med och byggde muren.
Viktigast av allt i det gemensamma byggarbetet -
liksom det allra viktigaste när vi bygger den kristna församlingen, -
var att de byggde framför sina egna hus.
Det betonas såväl vid byggandet av Jerusalems mur -
som vid byggandet av vår församling.
Nehemja 3:10: -
"Vid sidan av honom arbetade Jedaja, Harumafs son, -
mitt emot sitt eget hus, och bredvid honom -
arbetade Hattush, Hashabnejas son."
Nehemja 3:23: "Efter dem arbetade Benjamin och Hashub -
mitt emot sitt eget hus. Bredvid dem arbetade Asarja, -
son till Maaseja, son till Ananja, utmed sitt eget hus."
Nehemja 3:28-29: "Ovanför Hästporten arbetade -
var och en av prästerna mitt emot sitt eget hus.
Efter dem arbetade Sadok, Immers son, mitt emot sitt eget hus. -
Bredvid honom arbetade Shemaja, Shekanjas son..."
Man byggde på muren framför sitt eget hus, inte framför grannens.
Vi ska inte lägga oss i vad andra gör -
utan koncentrera oss på vår egen uppgift.
I tidigare avsnitt har vi talat om missionsarbete och -
om hur Gud tagit missionsfältet närmare.
Församlingen har inte gjort sin del för att sprida evangeliet -
så Gud har fört världen närmare, fram till vår dörr.
Varje kristen kallas att börja nära och gå längre bort.
Vi går från vårt eget Jerusalem ut till världens ände.
Vi bygger Guds Rike med början i vårt eget hem.
Vi ska inte gå över ån efter vatten.
Det finns människor alldeles i närheten: -
familjemedlemmar, vänner, släktingar, grannar, -
människor på jobbet, i hobbygruppen, i närbutiken.
Vi träffar många, många hela tiden.
Känner de Jesus?
Har de den minsta aning om att du är troende?
Vem ska berätta för dem om Jesus?
Det är ingen slump att du föddes just i den familjen, i den trakten.
Det är ingen slump var du bor eller jobbar.
Gud har placerat dig där för att bygga Hans Rike -
bestående av människor som hör Jesus röst genom oss.
Det är inget vi ska klämma fram eller ett tvång att vittna utan -
en möjlighet Gud vill öppna i frid.
Vi får berätta om världens underbaraste, -
mest kärleksfulla och barmhärtiga människa: Jesus.
Det är meningen med vårt liv på jorden -
och vår magnifika och härliga kallelse.
Vi ska be tillsammans.
Tack Herre, att Du kallat oss att bygga -
Din församling framför vårt eget hus, -
framför dem som bor nära -
och också utgående från vårt eget liv.
Tack Herre, för att Du vill att vi når ut till vår omgivning.
Ge oss kärlek, tålamod och rätt tillfälle.
Jag ber Herre, för dem som tittar nu -
och upplever att det talar till deras hjärtan: -
låt dem klart och tydligt under kommande veckor -
få berätta om Dig för en av sina närmaste.
I Ditt Namn ber jag detta och tack för att Du svarar på våra böner.
Amen!
Tack att du var med!
Om du vill stöda Himlen TV7 -
kan du i Finland ringa stödnumret 0600 10070 (10,01 EUR + lna)
I Sverige: Swisha din gåva: 123 677 9300.
Översättning: Himlen TV7