VARAAIT
Tere tulemast "Varaaita"!
Meil on kristlusest vahel arusaam kui üksikalast spordis.
Igaüks harjutab ja higistab omaette,
kuniks tullakse suureks võistluseks kokku
ja saavutatakse rekordeid.
Seejärel aga minnakse jälle omaette treenima.
Tegelikkuses aga on kristlus täiega meeskonnaala.
Me vajame üksteist,
sest keegi ei saa oma usuteel üksi hakkama.
Ristikoguduse üles ehitamisel,
mida meid kristlastena on kutsutud tegema,
on igal ühel oma koht,
mida ei saa täita mitte keegi teine.
Jumal kutsub igat üht teenima kaasa oma andidega
ning ehitama üles Jumala kogudust nende vahenditega, mis meil on.
Töö edenedes annab aga Jumal meile uusi ja täiendavaid ressursse juurde.
Meie ülesanne Jeesusesse uskujatena
on elada ja ehitada üles kristlikku kogudust selliselt,
et Jumal saaks selle eest võimalikult suure au.
Üks olulisemaid asju Jumala koguduses
on mõista, mida ja miks me teeme?
Nii pole nägemustel ja visioonidel üldse mitte vähe tähtis koht seal,
kus soovitakse rajada Jeesuse kogudust.
Oleme hetke sarjas vaatlemas Nehemja raamatut,
mis asub Vanas Testamendis.
Nehemja oli mees, kes sai kutse tohutult suurele ehitustööle,
omades selleks mingitki väljaõpet, vara või inimesi.
Ja ometi varustas Jumal teda selleks tööks,
kus kõige olulisemal kohal oli nägemus sellest,
mida Nehemja pidi tegema.
Nehemja 2:11-12 on öeldud:
"Ja kui ma olin jõudnud Jeruusalemma
ning olin seal olnud kolm päeva,
siis ma tõusin öösel üles, mina ja mõned mehed koos minuga,
ilma et ma kellelegi oleksin rääkinud,
mis Jumal mu südamesse oli pannud Jeruusalemma heaks teha;
ka ei olnud mul kaasas muud looma kui see, kellega ma ise ratsutasin."
Kui Nehemja saabus Jeruusalemma,
siis ta ei rääkinud oma plaanidest sisuliselt kellelegi.
Oli see ehk tingitud sellest,
et ta oleks langenud liigsete arvamuste ja nõuannete laviini alla?
Nii et, Nehemja poleks olnud enam võimeline nägema,
mida tegelikult tarvis läks
ja mis oli sealne tegelik olukord.
Mine tea.
Nehemja pidi saama õige pildi maha lammutatud linnamüürist.
Ta ei saanud juhtida kogu tööd vaid inimeste juttudele tuginedes.
Ta ei rahuldunud teiste poolt läbiviidud uurimustega,
vaid otsustas ise asjadest selgust saada.
Sobitades kogu seda lugu me endi koguduste üles ehitamisega
või mille iganes muuga.
Kui meil on mõni suurem projekt või protsess ees,
mõni plaan, uus töö või hange,
või koguduses evangeeliumi kuulutamine
või ükskõik, milline muu uus asi,
siis kas me võtame ka aega, et tutvuda olukordadega?
Julgeme me näha olukorda sellisena nagu see tegelikult on?
Liiga paljud kogudused on rajatud sellele,
et püütakse kopeerida eelolevaid kogudusi,
ilma, et rajajad tutvuks inimestega, kelle keskele uut kogudust rajatakse.
Ja isegi, et me ei raja kogudusi
inimeste poolt seatud tingimustele tuginedes,
peame me siiski teadma, kus inimesed elavad
ja mida nad ka koguduselt ootavad?
Ainuüksi jumalateenistuste pidamisest ei piisa.
Ei piisa sellestki, kui vaatame, kes sinna juhuslikult sattuvad.
Ei piisa sellest, et lahmime niisama.
Me peame mõistma, kellele me seda kogudust rajame
ja mida just nemad vajavad?
Piiblitekst jätkub nii:
"Ja ma läksin öösel Oruväravast välja Loheallika poole
ja Sõnnikuvärava juurde,
ja vaatlesin Jeruusalemma müüre, mis olid maha kistud,
ja selle väravaid, mis olid tulega põletatud.
Ja ma läksin edasi Allikavärava ja Kuningatiigi juurde;
aga seal ei olnud eeslil, kelle seljas ma istusin,
edasipääsuks maad.
Siis ma läksin öösel orgu mööda ülespoole
ja vaatlesin müüri;
seejärel ma pöördusin ümber
ja tulin tagasi tulles Oruväravast sisse."
Nehemja 2:13-15
Nehemja peamine eesmärk oli selge,
kuid iga samm selle saavutamiseks polnud tingimata selge.
Ehk siis - peaeesmärk oli olemas,
aga mitte kõik detailid selle saavutamiseks.
Nii et, need vajasid paika loksumist.
Nii et, kui korraga polnud edasi pääsemiseks maad,
pidi minema pisut tagasi, et siis oma teekonda jätkata.
Ajutine taandumine rasketes oludes aitab luua tervikpilti kogu loost.
Nehemja tegi oma inimliku osa -
selle, mida võis näha, tunda ja täide viia.
Mõõta, kogeda, selgitada.
Selle põhjalt sai ta ka edasi liikuda,
olles teadlik oma peaeesmärgist, mille Jumal oli talle andnud.
Kui Jumal jagab meile ülesandeid,
siis ikka harva selliselt,
et saame kohe ette kõik sammud detailselt teada,
kuidas, millal ja mida teha.
Me saame ja võimegi kasutada oma arusaamist asjadest,
toetudes samas siiski ka Talle.
On ju Jumal andnud meile selge mõistuse ja loovuse,
mistõttu miks me ei võiks siis seda kasutada?
Ka Jumalariigi töös.
Siis aga saabus aeg jagada oma nägemust.
"Aga ülemad ei teadnud, kuhu ma läksin ja mis ma tegin,
sest ma ei olnud senini seda avaldanud
ei juutidele ega preestritele, ei suurnikele ega ülemaile,
ka mitte muile, kes seda tööd pidid tegema."
Mitte keegi kohalikest ei teadnud, millised olid Nehemja kavatsused.
Miks ta oli sinna tulnud?
Mida ta üldse kavatses?
Võib vaid ette kujutada,
kuidas kohalikud juhid hoidsid pisut hinge kinni,
mõeldes, mis mees see küll on ja mida ta küll kavatseb?
Selle projekti seisukohalt oli tegu äärmiselt olulise etapiga.
Nad jõudsid punkti,
kus Nehemja pidi jagama enda sees olevat nägemust,
tehes seda avalikult ja kõigile teada andes.
See on oluline küsimus -
kuidas ma edastan oma nägemust ja sõnumit
mõnest tööst, projektist või püüdlusest
neile, kes peaksid olema kaasas kogu loos,
et nad ka tõesti tuleksid kaasa.
Nehemja oli ise olukorras selgusele jõudnud
ja usun, et need mõned mehed,
kes käisid koos temaga seda müüri üle vaatamas,
olid ka kaasatud kogu tegevuse planeerimisse.
Ometi polnud Nehemja nendegagi kõiki asju jaganud,
mistõttu nüüd oli aeg käia tõde lauale
ja rääkida sellest, milline oli Jeruusalemma olukord
ja mida selles osas ette võtta.
Oli aeg jagada Nehemja nägemust.
Kui sobitada seda nüüd meie olukorda,
mis on mu meelest üsna lihtne,
siis see on kristliku koguduse töö üks kõige suuremaid väljakutseid.
Olukord, kus koguduse pastor, töötegija, aktivist
või mõni muu vastutav isik
jagab midagi, mille ta on Jumalalt saanud,
edastades oma nägemuse olukordade kaudu selliselt,
et inimesed võtavad selle vastu ja hakkavad üheskoos tegutsema.
Meil võib olla ükskõik kui toredaid nägemusi ja visioone,
kuid sageli pakuvadki need pinget vaid meile endile.
Me tegeleme sellega mõnda aega,
pöördudes siis mõne järgmise asja juurde,
mis meid innustab.
Kuidas aga innustada ka teisi kristlasi tulema kaasa
mõne suure töö- ja ülesandega?
Seda selliselt, et nad tõesti tulevadki kaasa
ja ka jaksavad teha seda tööd.
See ei õnnestu käskides, keelitades ega kamandades.
Ka mitte ainuüksi selle läbi, et rahastus on olemas.
See ei õnnestu muudmoodi kui läbi selle,
et lööme ka ise käed külge
ja tegutseme õlg-õla kõrval koos teistega.
Selles osas on Nehemja raamatul meile palju õpetada.
Tekst jätkub nii:
"Aga nüüd ma ütlesin neile:
Te näete, missuguses õnnetuses me oleme,
kuidas Jeruusalemm on varemeis ja selle väravad on tulega põletatud."
Nüüd ta kirjeldab kogu olukorda.
See oli ju kõigile selge nagunii,
kuid ometi polnud keegi selles osas midagi ette võtnud.
Samas ei kõnelenud Nehemja kuidagi üleolevalt
ega kritiseerinud neid, kes olid Jeruusalemma tagasi tulnud.
Ta kirjeldas seda nutust olukorda "meie"-vormis,
mitte öeldes, et nemad on nutuses seisus.
See peegeldab Nehemja südame hoiakut.
Ta väljendas ehedat armastust ja hoolimist
oma kaasinimeste suhtes.
See ei tähendanud seda, et asjad pühiti kui vaiba alla,
vaid seda, et olukorraga tegeleti sellisena nagu see oli,
kuid mitte hukkamõistvalt ja üleolevalt.
Ta ei ölenud: "Teil on probleem",
vaid et: "Meil on probleem."
Kas mul, sul või te kogduses on asju,
mis on ohtlikud?
Mis on paljude jaoks ilmselged,
kuid mida keegi ei taha puutuda.
Nii see asi siis muudkui käärib koguduse sees,
lammutades tasapisi koguduse müüre
ja hävitades omavahelist armastust ning üksmeelt.
Samas aga ka masendades kristlasi selliselt,
et keegi ei julge kristlikke müüre taas üles ehitada.
Tahaksid sa vahel karjuda ja paljastada kõik need valed asjad?
See pole igakord mõistlik.
Pigem tuleb paluda endale rahulikku meelt ja armastust,
sest karjumisest ja näpuga näitamisest pole kasu.
Abi on vaid sellest, kui nõjatad oma pea kaaslase rinnale.
Ja samas lepid sellegagi,
et keegi kuskil ikka pahandab ja solvub.
Annaks vaid Jumal,
et see solvumine poleks tingitud me enda valedest suhtumistest.
Vastutajate - pastorite ja töötegijate isiklik eeskuju
on parim julgustus
ja parim vahend saada inimesed kaasa endaga.
Sest see, mida pastor teeb ees, seda teeb kogudus tavaliselt järgi.
Kui aga pastor ütleb: "Tehke teie!",
siis ilma eestvedajata see ei õnnestu.
Ilma kellegita,
kes oleks inimeste jaoks kui pastori asendus
või nö kogu tegevuse juht.
Me peame pöörduma tagasi nende kõige olulisemate asjade juurde
millele tuginedes Kristus oma kogudust ehitab.
Nägemuse jagamine ja oluliste asjade meelde tuletamine -
mitte vaid korra, aga ikka ja jälle ning koguaeg.
See on koguduse töös ülimalt oluline.
Sellest ei piisa, et oleme vaid korra oma visiooni jaganud
ja kõik on seda näinud,
vaid seda peab pidevalt tegema.
Sest nägemus lekib.
Nägemus lekib.
Seetõttu peab seda kordama ikka ja jälle,
maalides seda inimeste silme ette erinevatel viisidel,
et saada nad uuesti kaasa oma visiooniga.
Sest meil on kalduvus unustada asju, mida kord tähtsaks pidasime.
Seetõttu korratakse Piibliski ikka ja jälle
ühtesid ja samu usuelu olulisemaid põhimõtteid.
Nii mõnigi koguduse rajaja rõhutab,
et nägemust ja visiooni peab hoidma regulaarselt
inimeste silme eest.
Sest muidu võtavad teised ja mitte nii olulised asjad
selle kõige tähtsama asja koha.
Sest muidu visioon ja nägemus lekivad ning lahjenevad.
Seetõttu on meil Nehemja käitumisest jälle midagi õppida.
"Mingem ja ehitagem üles Jeruusalemma müür,
et meid enam ei teotataks!”
Ja ma jutustasin neile,
kuidas mu peal oli olnud mu Jumala hea käsi,
ja ka neist sõnadest, mis kuningas mulle oli öelnud.
Siis nad ütlesid: Võtkem kätte ja ehitagem!”
Ja nad kinnitasid oma käsi selleks heaks tööks."
Nehemja 2:17-18.
Nehemeja tahtis olla üks nende seast.
Tema juhtimine oli sihikindel, aus ja lootustandev.
Ta oli saanud küll Jumalalt nägemuse,
kuid ta polnud suuteline seda üksi täide viima.
Nii et, selleks, et see eesmärk saaks täidetud,
läks tarvis kõigi inimeste panust.
Nehemja jagas oma kogemusi
ja seda, kuidas Jumal oli siiani olnud väga võimsalt koos temaga
ning aidanud teda.
Tema enda eeskuju oli teistele julgustuseks ja innustuseks
ja rahvas oli veendunud, et Jumal on selle kõige taga.
Tohutult suur ettevõtmine!
Millele andis palju kaasa ta isiklik tunnistus sellest,
mis temaga oli toimunud Suusanis.
Selleks, et saada inimesi tulema kaasa me visiooniga,
mille Jumal on meile andnud,
peame me juhtidena julgema enda poolt kõik letti käia.
See nõuab julgust ja alandlikkust.
Kuid see nõuab julgust ja alandlikkust neiltki, kes meiega kaasa tulevad.
Alandlikkus ja ausus on head ning olulised hüppelauad
kogemaks uuendusi ning ehitamaks midagi uut.
Ja siis läks ehitamiseks.
Peamine ehitustöö sai alguse.
Võib öelda küll, et nii nagu juhid ees, nii rahvas järgi.
Keegi ei tee midagi vaid käskimise peale,
vaid ikka siis, kui lööme ka ise käed külge.
Ehitamine sai alguse juudi preestritest.
Piibel ütleb nii:
"Siis ülempreester Eljasib ja tema vennad preestrid
võtsid kätte ja ehitasid Lambavärava;
nad pühitsesid selle ja panid sellele väravad ette,
ja pühitsesid kuni Sajatornini ja kuni Hananeli tornini.
Ja nende kõrval ehitasid Jeeriko mehed;
nende kõrval ehitas Sakkur, Imri poeg."
Soome 1933. a. piiblitõlke kohaselt
räägib kogu Nehemja 3. peatükk ehitajatest.
Ehk siis, ehitajad olid rahvale teada-tuntud.
Preestrid aga olid esimestena eeskujuks,
hakates ehitama.
Ma ei usu, et see oli lihtsalt juhus.
Nad alustasid Lambavärava ehitamisega.
Mu hea sõber
ja me koguduse teine pastor Arto Malmberg
nägi selles tekstis messiaanlikku tooni.
Ta meelest ei saanud see olla juhus,
et ehitustöid alustati just Lambaväravast.
Ta ütles, et see Lambavärav,
mille kaudu toodi lambaid Jeruusalemma,
meenutab meile Jumala ohvritalle - Jeesust Kristust
ja lammaste karjast,
kes on koguduse ja Jumalariigi üles ehitamise põhi alus.
Kristus oma lammaste karjastena on ainus alus ja lähtepunkt,
millest lähtuvalt hakata üldse
mõnda kristlikku kogudust üles ehitama.
Teine huvitav detail on seegi,
et seal on juttu Jeeriko meestest, kes samuti müüri ehitasid.
Isegi, et Jeeriko minevik polnud olnud nii hiilgav.
Jeeriko meenub meiegi mõtetes kui ühe kangekaelse linnana,
mida Joosua needis ja mille maatasa tegi.
See kõik räägib Jumala suurest armust
ja sellest, et ei minevik ega me esivanemate halvad teod
ei pea lõplikult määratlema meie tulevikku.
Nii ei tohiks see meid ka takistada ehitamast üles kristlikku kogudust,
tehes seda koos Jeesuse abiga.
Tekst jätkub Nehemja 3:5 järgnevalt:
"Ja nende kõrval parandasid tekoalased;
aga nende suurnikud ei painutanud oma kaela
oma isanda teenistusse."
Jeruusalemma naasenute seas oli ka neid,
kes ühel või teisel põhjusel ei pidanud seda ehitust nii oluliseks.
On kurb, kui keegi peab end nii ülimaks teistest,
et ei taha isegi olla kaasas Jumala koguduse ehitamisega.
Meie suhtumine - ükskõik, milline see siis ka poleks,
ei tohiks takistada meid teenimast kõikväelist Jumalat
ja kristlikku kogudust.
Nehemja 3:8:
"Nende kõrval parandas Ussiel, Harhaja poeg, kullassepp;
tema kõrval parandas Hananja, salvisegaja;
nemad taastasid Jeruusalemma müüri kuni laia müürini."
Paljude jaoks oli müüri üles ehitamine hoopis midagi muud,
kui see, mida nad igapäevase tööna tegid.
Nii võib koguduski olla paik, kus teha mitmeid erinevaid asju
võrreldes sellega, mida igapäevaselt teed.
Teisalt jälle - kõiki neid oskusi ja ande, mis sul on,
tasuks igati kasutada koguduse üles ehitamiseks.
Sest seal on tarvis erinevaid ande.
Oleks ju kummaline,
kui teeniksime oma andidega kõiki teisi, aga mitte Jumalat,
kes iseenesest on ju meile me annid andnud.
Üks huvitav detail tuleb esile ka 12. salmis:
"Ja nende kõrval parandas Sallum, Halloohesi poeg,
Jeruusalemma piirkonna teise poole ülem,
tema ise ja ta tütred."
Ehk siis, isegi naised olid kaasatud müüri ehitamisse.
Kohandades seda meie ajaga,
siis kogudus oleks ikka üsna viljatu paik,
kui seal tegutseks ja vastutaks ainuüksi mehed.
Isegi, et meestel on Piibli kohaselt põhivastutus
nii oma peredes kui koguduses,
vajatakse Jumala perekonnas ehk koguduses ka naisi
ja nende panust.
Nehemja 3:22: "Ja tema järel parandasid preestrid,
ümbruskonna mehed."
See haakub hästi kõigi põhjamaa meestegagi,
kes ongi ju kui ümbruskonna mehed.
Ehk siis, seal oli koos ehitamas erinevatest taustadest inimesi.
Kõige olulisem asi nii selles müüri ehitamise loos
kui ka kristliku koguduse rajamise loos on see,
et nad ehitasid oma koja lähedal.
See on oluline aspekt
nii Jeruusalemma müüri ehitamise loos,
kui me kogudustegi ehitamise loos.
Nehemja 3:10: "Ja tema kõrval parandas Jedaja, Harumafi poeg,
oma koja kohal;
tema kõrval parandas Hattus, Hasabneja poeg..."
Salm 23: "Nende järel parandasid Benjamin ja Hassub oma koja kohal;
nende järel parandas Ananja poja Maaseja poeg Asarja
oma koja kõrval..."
Salm 28: "Ülalpool Hobuväravat parandasid preestrid,
igaüks oma koja kohal.
Nende järel parandas Saadok, Immeri poeg, oma koja kohal;
ja tema järel parandas Semaja, Sekanja poeg, Idavärava valvur."
Igaüks ehitas müüri oma koja ja mitte naabri koja kohal.
Nii ei peaks meiegi toppima oma nina esmalt teiste asjadesse,
vaid ikka oma asjadesse.
Sobitades seda jälle kaasajaga,
siis oleme rääkinud oma saate varasemates osades
misjonitööst
ja sellest, kuidas Jumal on toonud misjonipõllu meile
kaugelt lähemale.
Kui kristlik kogudus pole andnud oma panust
maailma evangeliseerimiseks selle kaugetes paikades,
siis Jumal on toonud misjonipõllu meile ukse alla.
Iga kristlase kutsumine saab alguse lähedalt
ja liigub siis kaugemale.
Alustades oma Jeruusalemmast ja liikudes, kuni maailma otsani.
Peaksime ehitama Jumalariiki oma ukse alt ja kodust alustades.
Inimeste püüdmiseks ei pea minema kuhugi kaugele merele,
sest neid on me lähedalgi piisavalt.
Me pereliikmed, sõbrad, sugulased,
naabrid, kolleegid, koolikaaslased,
trennikaaslased, kohalikud müüjad jne.
Suurel hulgal inimesi, kellega me pidevalt kokku puutume.
Kas nad tunnevad juba Jeesust?
On neil üldse aimugi sellest, et oled usklik?
Kes küll räägiks neile Jeesusest?
See pole juhus, et oled sündinud just sinna perre, kuhu oled
ja just sinna piirkonda, kuhu oled.
See pole juhus, et elad ja töötad just seal, kus elad ja töötad.
Jumal on pannud sind sinna ehitamaks üles oma Kuningriiki,
mis koosneb inimestest,
kes kuulevad Jeesuse häält meie kaudu.
See ei tähenda nüüd punnimist ja sundust kuulutada,
vaid see on võimalus, mille Jumal tahab avada meile.
See on võimalus rääkida maailma kõige võrratumast,
armastavamast ja armulikumast isikust -
Jeesusest.
See on me eesmärk siin maa peal.
See on me imeline ja auline kutsumus.
Palume üheskoos.
Issand, aitäh Sulle,
et oled kutsunud meid
ehitama üles Su kogudust just me endi kodupaikades.
Nende inimeste seas, kes elavad me lähedal,
tehes seda me endi elude kaudu.
Aitäh Sulle, Issand,
et tahad, et me jõuaks enda lähedal elavate inimesteni,
mistõttu anna meile selleks armastust, pikka meelt
ja õigeid hetki.
Issand, ma palun, et kes iganes meid praegu vaatab
ja kogeb, et Sa kõnetad just nimelt tema südant,
siis lase tal eeloleval nädalal jagada Sinust
ühega oma lähedastest,
tehes seda siiralt ja vahetult.
Me palume seda Jeesuse nimel
ja täname Sind, et Sa vastad me palvetele.
Aamen.
Aitäh, et olid meiega.
Kui soovid toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7. euri)
või teha ka pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
Jätkame Nehemja raamatuga taas järgmine kord,
kuid seniks rohkelt õnnistusi ja näeme taas!
Tõlge: Anne-Ly Raukas