VARAAIT
Tere tulemast "Varaaita"!
Oleme kuulnud viimaste aegade uudistest,
et Soome ehitussektor on hakanud oodatust kiiremini
masu-järgsest langusest toibuma.
Näha on tõusujoont ja majade ostuturg kihab jälle.
Nii mitmedki, kes juhtinud teles ehitussaateid
on suundunud ka ise omale unelmate kodu rajama.
Ehituse juures on kõige olulisem visioon.
Tuleb teada, mida, kellele, kuhu ja kuidas ehitada
ning loomulikult ka seda, palju see maksma läheb.
Soomes on palju näiteid kehvast ehitamisest
ja kehvast visioonist.
Nii näiteks tehti 70'ndatel palju vigu
Arava laenuga toetaud ehitusprojektides.
Kiiresti ja odavalt ehitati palju suuri elamurajoone,
kus majad hakkasid ka kiiresti lagunema.
Nii et, pikemas perspektiivis on need odavalt ehitatud elamurajoonid
läinud vägagi kalliks maksma.
Piiblis võrreldakse ka kristlikku kogudust hoonega,
mille peaarhitektiks on Jumal.
Selle hoone "objektijuhtideks" on apostlid
ja selle ehitajateks Jeesusesse uskuvad kristlased.
Ka sellel "ehitusplatsil" on ülimalt oluline teada,
mida oleme tegemas.
Olen ise olnud pea 8. aastat Sadama Koguduse pastor.
See kogudus sai sisuliselt nullist üles ehitatud.
Täna seisame silmitsi täiesti uue väljakutsega -
oleme rajamas Turu linna täiesti uut kogudust.
Olles seda planeerinud ja selle üle mõelnud,
oleme pidanud väga põhjalikult läbi mõtlema,
kellele me seda rajame, millistel alustel me seda teeme,
millist kogudust me tahame
ja kuidas kogu seda eesmärki saavutada?
Jumal on andnud meile Piiblis head joonised koguduse rajamiseks
ja me peaks oskama neid lugeda.
Kuid visioon pole vajalik ainuüksi uue koguduse rajamiseks.
Ka olemasolevad kogudused vajavad jätkuvat ehitamist ja visiooni,
sest kogudus elab ju pidevalt edasi.
Kogudus koosneb elavatest kividest ja selle eest tuleb hoolt kanda.
Seetõttu tulebki mõelda pidevalt sellele,
kuhu oleme teel ja kuidas "remontida" oma kogudust?
Sest kui me ei kanna oma koguduse eest hoolt,
hakkab see alla käima.
Uues Testamendis jagatakse palju häid juhiseid
koguduse ehitamiseks.
Kuid Vanaski Testamendis on eriti üks kiri,
kust me leiame väärtuslikke põhimõtteid selle kohta,
kuidas ehitada ja tegutseda Jumala tahte kohaselt.
Nehemja oli üks juudist ilmalik, kes ei jaganud ehitamisest midagi.
Võrreldes kohaga, kus ta ehitama hakkas,
asus ta enda elupaik nö eikusagil.
Kuid ta sai ühe nägemuse ja visiooni -
seesmise kutse minna ehitama üles Jeruusalemma müüri.
Tal ei olnud vajalikku väljaõpet, vajalikke finantse ega ehitajaidki.
Kuid tal oli kutse ja visioon.
Kust ta aga teadis, et see kutse on Jumalast?
Loeme Nehemja raamatu algusest:
"Nehemja, Hakalja poja sõnad.
Ja see sündis kahekümnenda aasta kislevikuus,
et ma olin Suusani palees
Siis tuli Hanani, üks mu vendadest, tema ise
ja mõned mehed Juudamaalt.
Ma küsitlesin neid pääsenud juutide kohta,
kes vangiviimisel olid alles jäänud, ja Jeruusalemma kohta.
Ja nemad ütlesid mulle:
Need, kes seal maal vangiviimisest on alles jäänud,
on suures õnnetuses ja häbis,
Jeruusalemma müürid on maha kistud ja selle väravad tulega põletatud.”
Nehemja raamatu sündmused on seotud vanaaja Pärsia
ja Juudeaga.
Babülon vallutas Nebukadnetsari käsul
587. aastal eKr. Jeruusalemma,
võttes juudid enda juurde vangi.
Kui aga siis Pärsia 539. aastal omakorda Babüloni vallutas,
käitus kuningas Koores
täiesti vastupidiselt kuningas Nebukadnetsarile.
Ta andis korralduse lasta juudid vabaks,
et nad võiks naaseda oma kodumaale
ja ehitada Jeruusalemma tempel oma Jumalale Jahvele.
Esra raamat, mis oli varasemalt osa Nehemja raamatust,
kuid on hetkel Piiblis siis vahetult enne Nehemja raamatut,
räägib juutide naasemisest
ja mitme-etapilisest templi ehitusest.
Juudi rahvas oli lõpuks ometi pääsenud tagasi oma esiisade maale,
millest räägivad nii Esra kui Nehemja raamat.
Samas kui mitte kõik ei tulnud tagasi,
vaid osad neist jäid ka elama oma uuele kodumaale Babülooniasse.
Lisaks sellele olid nad hajutatud laiali üle kogu maailma.
Kuid tundus, et Jumal oli nüüd pööranud oma rahva saatuse.
Tempel oli püsti pandud, ohvriande ohverdati,
Jumalat teeniti
ning selles mõttes tundus tulevik helge.
See oli see taust.
Kuid kes see Nehemja siis oli?
Ta oli juut.
Ta oli vähemusrahva esindaja Pärsia pealinnas Suusanis.
Ja nii nagu mitmegi teise juudi pagulase kombel -
nagu näiteks Taanieli kombel,
oli Nehemjagi teinud kõvasti karjääri.
Ta oli tolleaegse Pärsia kuninga Artaxerxes'e joogikallaja.
Nehemja oli omamoodi eriline turvamees.
Ta oli üks mõjuvõimsamaid mehi kogu kuninga õukonnas.
Joogikallaja ülesanne oli maitsta esimesena
kuningale pakutavat veini
ja ulatada see seejärel kuningale.
Nii kanti hoolt selle eest, et see jook poleks mürgitatud.
Joogikallaja pidi olema usaldusväärne, terava pilguga
ja vägagi teadlik kuningale valmistatavast veinist.
Sellest, kus seda hoiti ja kuidas seda transporditi.
Nii oli joogikallaja endagi elu kaalul,
sest tolle aja kõige levinum viis kuningaid mõrvata
oli mürgitamine.
Ühtpidi oli see kui võimu kukutamise viis.
Nii et, Nehemjal oli vägagi tähendusrikas roll täita.
Ta oli väga võimekas ja vägagi õppinud mees.
Selle loo ajaks, millest lugesime,
oli juutide pagendusest möödas u 150. aastat
ja u 110. aastat sellest,
kui esimene osa rahvast oli naasenud Jeruusalemma.
Ja pea 90. aastat sellest, mil tempel oli valmis saanud.
Ehk siis, need olukorrad olid kestnud juba pikka aega,
isegi, et tempel oli juba valmis.
Ja sellestki oli juba 90. aasta möödas,
mille käigus nad olid ohverdanud templis ohvriande.
Nii kuulis Nehemja selles olukorras oma vendadelt kurbi uudiseid.
Jeruusalemma olukord oli kõike muud kui hea.
Juudi rahval oli küll vabadus uskuda oma Jumalasse
ja teenida Teda oma templis,
kuid nende elutingimused olid sandid.
Neid häbistati nende usu ja isegi templi pärast.
Iisraelis elav nö segarahvas andis endast kõik,
et juudi rahvuslik identiteet ei tugevneks.
Üheks nende nadide olukordade suureks põhjuseks
oli sõnumitooja sõnul,
kes läks Jeruusalemmast Nehemja juurde Suusani linna,
tõsiasi, et Jeruusalemma müürid olid endiselt varemeis.
Selle väravad olid maha põletatud ja linna sai sisse-välja käia kes iganes
ja see oligi kõigi nende kehvade olude põhjuseks.
Sest tol ajal oli just linna ümbritsev müür see,
mis tagas selle,
et linna ei siseneks lubamatuid läbikäijaid.
Linn oli teistest sõltumatu
ja seal oli turvaline elada.
Kuid templi olemasolust hoolimata
oli Jeruusalemm haavatav erinevate usundite ja mõjutuste suhtes
Kui sobitada kogu seda lugu meie tänapäevaga,
siis tahaks kangesti võrrelda
nende Jeruusalemma naasenud usklike olukorda
kaasaja kristliku koguduse olukorraga.
Sest seegi on aegade jooksul kogenud
nii tõuse kui mõõne.
Kaasaja koguduski on vahel olnud kui pagendatud.
Sageli omaenda vigade ja ka teiste vigade tõttu.
Seetõttu kiusatakse üle maailma kristlasi ja ristikogudust taga
ja seda rohkem kui eales läbi ajaloo.
Usklikud kaotavad elu tänu oma usule Jeesusesse.
Läänemaailma suurim väljakutse pole mitte surmahirm
ja avalik tagakius.
Vähemalt veel mitte.
Läänemaailma suurim väljakutse on ilmalikustumine.
Meil on kogudused ja palvetoad,
kus usutakse Jeesust ja palutakse Ta poole,
kuid me hoiame oma usu oma kiriku seinte vahel
ega vii seda sealt välja.
Ühtlasi kogeme üha suuremat survet muganduda kaasajaga
ja hoida oma suu Jeesuse osas kinni.
Meil otsekui pole luba teha vahet usu ja mitte usu vahel.
Meid on kui marineeritud ettevaatlikkuses,
mille tõttu otsekui ei tohiks kellelegi Jeesusest rääkida,
et keegi ometigi ei solvuks ja meie peale ei pahandaks.
Ma ei arvagi, et peaksime kedagi teadlikult solvama.
Piibel ei õhuta meid selleks kuidagi.
Küll aga õhutab see meid jagama julgelt Jeesusest,
sest meie ümber on alati inimesi, kes otsivad Jumalat.
Tänapäev vihkab vahe tegemist kristlaste ja mittekristlaste vahel.
Nii näiteks, kui ütled mõnes telesaates,
et sinu usu ja Piibli kohaselt ei või teatud asju teha.
Olgu siis tegu seksuaalküsimuste- või mille iganes muuga,
siis see tekitab ikka rohket pahameelt: "Nii ei tohi ikka öelda!"
Ei taheta teha vahet kristliku ja mittekristliku elu vahel;
Jumala tahtele tugineva ja mittetugineva elu vahel.
Ometi ütleb Piibel väga otse, et vahe on igati olemas.
Vahe kristlase ja mittekristlase vahel ei sõltu kultuurilistest taustast
vaid südamehoiakust.
Vahe kristlase ja mittekristlase vahel
tähendab piiri uskumise ja mitteuskumise vahel.
Inimene kas usub Jeesusesse kui oma Päästjasse või mitte.
Seal pole mingit kuldset keskteed.
Maailm tahaks lammutada müüri uskumise ja mitteuskumise vahel.
Üks väga ehe näide selle kohta on kristlik jooga.
Tänapäeval tehakse sellest aegajalt juttu,
samas kui sellist asja nagu kristlik jooga, pole olemas.
Kui vaadata selle välispinnast kasvõi natukenegi sügavamale,
põrkad kiiresti kokku idamaise, müstilise maailmapildiga,
millel pole ristiusuga mingit pistmist.
Selle väljaütlemiseks aga läheb tarvis julgust.
Isegi, et tegu peaks olema iseenesestmõistetava looga.
Pimedusel ja valgusel pole üksteisega mingit pistmist.
Jooga ei sobi kohe kuidagi mitte kokku ristiusuga.
Vähemalt mitte Piibli kohaselt.
Meid aga survestatakse hoidma oma suu kinni
ning olema viksid, viisakad ja hambutud kristlased,
kes ainult naeratavad ja mängivad kitarri.
Ja on väga armulise olemisega.
Meil ei lubata elada oma usku välja,
et teised ometigi ei kogeks hukkamõistu.
Meile öeldakse, et oleksime kristlased vaid oma mõtete tasandil
ega laseks sel liiga palju mõjutada oma elu ja käitumist.
Minu meelest aga on just see see kristliku koguduse müür,
mis on tänapäeval maha kistud.
Ja see peaks kurvastama meid täiega.
See, et me müür - tunnistus Jeesusest,
on maha lammutatud
ja keegi ei julge selles osas sõna võtta
ja öelda, et usklikul ning mitteusklikul on vahe.
Nehemja kiri jätkub järgnevalt:
"Kui ma neid sõnu kuulsin,
siis ma istusin maha, nutsin ja leinasin mitu päeva,
ja ma paastusin ja palvetasin taeva Jumala ees.
Ja ma ütlesin: Oh Issand,
taeva Jumal, suur ja kartustäratav Jumal,
kes hoiab lepingut ja heldust neile, kes teda armastavad
ja tema käske peavad!
Olgu nüüd su kõrv tähelepanelik ja su silmad lahti
kuulma oma sulase palvet,
mida ma nüüd sinu ees palvetan päevad ja ööd,
Iisraeli laste, su sulaste pärast,
ja millega ma tunnistan Iisraeli laste patte,
mis me sinu vastu oleme teinud!
Ka mina ja mu isa pere oleme pattu teinud.
Me oleme väga kõlvatult talitanud sinu vastu
ega ole pidanud käske, määrusi ja seadlusi,
mis sa Moosesele, oma sulasele, andsid."
Lugesime Nehemja raamatust 1:4-7.
Kuidas need Nehemja sugulase Hanani sõnad
mõjutasid Nehemjat?
Hanani sõnad, kes läks Jeruusalemmast Suusani linna.
Nehemja istus mitu päeva nuttes ja kurvastades
Jeruusalemma inimeste olukorra pärast.
Ta võttis seda väga südamesse, pöörates oma valu palveks,
tunnistades erilisel moel Jumala ees
ka juutide pattu.
Erilisel moel selles mõttes,
et ta ei jätnud ennast sellest süüst välja
nagu meie ehk sageli teeks.
Ta ei öelnud: "Oo Issand,
vaata mida need jumalatud juudid on teinud!"
Ta ütles hoopis: "Mina ja mu pere oleme seda teinud."
Ta tunnistas omagi osa kogu loos,
mis oli toonud karistuse ta rahva üle.
Nehemja palves kõlab andekspalumise hüüd
kogu juudi rahva ajaloo eest.
Jeruusalemma olukord oli tingitud sellest,
et juudi rahvas oli algusest peale
rikkunud Moosesele antud Jumala käske.
Kui kanda see jälle üle meile,
siis kuidas sa reageeriks ootamatule ja südant lõhestavale sõnumile?
Kas hakkaksid otsima süüdlast?
Hakkaksid sebima ja korraldama, et kõik jälle korda saaks?
Või palvetaksid hoopis?
Meile on loomuomane teha kõike muud kui palvetada.
Me hakkame kohe sebima ja otsima süüdlasi
ning saatma E-maile ja sõnumeid,
püüdes pesta oma käed puhtaks kogu loost.
Ja ometi oleks keset kurvastust parim asi palvetada.
Milline on meie palve
keset kaasaja ristikoguduse alandavat seisu?
Süüdistame me kõiki teisi,
või näeme ka endal teatud süüd mässava ristirahva keskel,
kes ei julge näidata oma tõelist palet
ja järgida Jeesust avalikult.
Kes sulgeb oma suu, kui olukorrad lähevad kitsaks.
Jah, eks mul ole siin stuudios hea sellest kõigest rääkida,
kuid ma tunnistan,
et see oleks väga raske 50. eriarvamusel oleva inimese ees,
kes oleks mind vähemalt ülekantud tähenduses
valmis risti lööma.
Patu tunnistamisel on oluline osa selles,
et me ei salga maha oma patte.
Samas aga ei pea me muidugi kandma vastutust nende pattude eest,
mida me pole korda saatnud.
Soomlased on selleski üsna osavad.
Piiblitekst jätkub järgnevalt:
"Tuleta nüüd meelde seda sõna,
mille sa andsid Moosesele, oma sulasele, öeldes:
Kui te olete truuduseta, siis ma pillutan teid rahvaste sekka,
aga kui te pöördute minu juurde ja peate minu käske
ning teete nende järgi,
siis kui teie pillutatud oleksid kas või taeva servas,
ma kogun nad sealtki ja viin paika,
mille ma olen valinud eluasemeks oma nimele.
Need on ju sinu sulased ja sinu rahvas,
kelle sa oled lunastanud oma suure rammu ja vägeva käega."
Peale pattude üles tunnistamist
tõstis Nehemja esile Jumalat ja Tema Sõna.
Ta tugines Jumala enda tõotustele.
Just täpselt nii nagu Jumal oli ette kuulutanud,
nii halvasti oli ka läinud.
Kuid Jumal lubas isegi selles olukorras
anda armu igaühele, kes pöördub tagasi Tema juurde
Kui Piibel midagi tõotab,
võime olla ka kindlad, et selle täitumine on Jumala tahe.
Kui Jumala Sõna tõotab tuua ärkamise,
kui me kristlastena pöördume tagasi Jumala juurde,
siis Jumal ka toob selle ärkamise,
sest Ta seisab oma sõna taga.
Jeremija 1:11-12 on kirjutatud:
"Ja mulle tuli Issanda sõna; ta küsis: Mida sa näed, Jeremija?”
Mina vastasin: Ma näen mandlipuu oksa!”
Ja Issand ütles mulle: Sa oled õigesti näinud,
sest mina olen valvas oma sõna teoks tegema!”
Sõna "valvas" ja "mandlipuu" käivad üsnagi käsikäes.
Üks lubadustest Piiblis,
mille täitumise üle Jumal vägagi valvab,
on kirjas Ilmutuse raamatus 3:20.
"Ennäe, ma seisan ukse taga ja koputan.
Kui keegi kuuleb mu häält ja avab ukse,
siis ma tulen tema juurde sisse ning söön õhtust temaga
ja tema minuga."
Jumal valvab selle sõna täitumise üle.
Igaüks, kes Tema Sõnast kinni haarab,
saab ka kogeda, mida Jumal on tõotanud.
Nehemja tekst aga jätkub nii:
"Oh Issand, pangu nüüd su kõrv tähele oma sulase palvet
ja oma sulaste palvet, kes tahavad karta su nime!
Ja lase siis täna korda minna oma sulase nõu
ja anna temale halastust selle mehe ees!”
Mina olin nimelt kuninga joogikallajate ülem."
Me palved algavad ja lõppevad tavaliselt
millegi palumisega.
Ja siis seal palve keskel me palume samuti midagi.
Nehemja ei palunud midagi
enne kui alles oma palve lõpus.
See Nehemja palve on üks huvitav palve.
Me oleks hakanud kohe paluma: "Oo Issand,
Sa näed, millises seisus me kogudus on,
mistõttu palun aita, aita, aita!"
Nehemja aga tunnistas esmalt oma patud,
toetus seejärel Jumala Sõnale
ja palus alles kõige lõpus.
Ta palus, et Jumal annaks talle kuidagigi moodi võimaluse
rääkida oma südame koormast oma juhile -
maailma kõige mõjuvõimsamale kuningale.
Nehemja ei hakanud selle asja osas Jumalaga kauplema,
vaid ta usaldas kogu selle loo Jumala hoolde,
paludes halastust selle mehe ees.
Selleks meheks oli siis kuningas.
Jumala tahte kohane palve pole see,
kus me tõmbame Jumala oma palvetega endale lähemale,
vaid hoopis me ise hoiame Jumala ligi,
nägemaks asju nii nagu Jumal neid näeb.
Olles Jumala lainel, on enam kui küll, kui räägime lühidalt oma loost,
paludes seejärel soosingut leida armu kellegi silmis.
Jumal teab me asju juba ette,
kuid Ta tahab, et näeksime maailma Tema moel.
Nehemja usaldas oma lood Jumala hoolde,
jäädes ootama, kuidas Jumal küll selle looga toime tuleb?
Kuidas küll Jumal selle looga toime tuleb?
Ja Jumal sekkus sellesse olukorda.
Tekst jätkub Nehemja 2:1:
"Ja niisanikuus, kuningas Artahsasta kahekümnendal aastal,
oli tema ees vein;
mina tõin veini ja andsin kuningale.
Kuna ma tema palge ees ei olnud iialgi olnud kurb,
siis kuningas ütles mulle: Mispärast sa oled kurva näoga?
Ega sa ometi haige ole? See ei ole muud kui südame kurbus.”
Ehk siis: "Armunud oled või?"
See on tavaliselt esimene asi, mis kohe pähe torgatab.
"Siis ma kartsin üliväga ja ütlesin kuningale:
Kuningas elagu igavesti!
Miks ma ei peaks olema kurva näoga,
kui see linn, kus on mu vanemate hauad,
on varemeis
ja selle väravad on tulega põletatud?”
Oodates Jumala vastuseid oma palvetele,
ei üritanud Nehemja aidata Jumalat.
Ta polnud mitte meelega kurb,
püüdes kuidagi seeläbi Jumalale hoogu juurde anda.
Tol ajal vääris kuninga ees kurb olemine
surmanuhtlust.
Nii polnud mitte keegi kunagi tahtlikult kuninga ees hapu näoga.
Mitte keegi.
Kui aga siis kuningas märkas üllataval kombel
Nehemja kurbust,
siis Nehemja ehmatas.
Samas tunnistas ta ausalt oma mure põhjust,
öeldes, et ta muretseb Jeruusalemma pärast.
Kas me astume soovitud suunas
enne, kui Jumal meile selleks võimalused loob?
Usun, et paljud teevad seda tihti.
Kas me küll palume,
kuid samas teeme ikka nii nagu ise tahame?
Sageli.
Jaksame me oodata ära Jumala poolt avatud uksi?
Üsna harva.
Suur küsimus on seegi, millal peaks ise tegutsema
ja millal mitte?
See on suur ja raske küsimus, millele pole lihtne lihtsat vastust anda
Nehemja loos aga läks nii:
"Siis küsis kuningas minult: Mida sa nüüd soovid?”
Aga mina palusin taeva Jumalat ja ütlesin kuningale:
Kui kuningas heaks arvab ja su sulane on sulle meelepärane,
siis läkita mind Juudamaale, mu vanemate haudade linna,
et ma saaksin selle üles ehitada!”
Siis kuningas, kelle kõrval istus kuninganna,
küsis minult: Kui kaua su teekond kestab
ja millal sa tagasi tuled?”
Kui ma nimetasin temale vastava aja, siis oli see kuningale meele järgi
ja ta läkitas mind."
Kuningas ei manitsenud oma ametnikku,
käskides tal hoida töö- ja eraelu lahus,
vaid ta asus kohe asja kallale, küsides: "Mida sa vajad?"
Jumal avas ukse.
Mida Nehemja tegi? Ta palvetas.
Ta palus hädaabi palve, sest palju oli mängus.
Jumal aga vastas talle läbi kuninga, kes küsis, palju ja mida ta vajab?
See on sellises olukorras võimas palvevastus
ja samas väga võimas näide sellest,
kuidas Jumal aitab konkreetselt sellistes olukordades.
Jumalal on vägi vastata sinugi palvetele.
Ta teeb seda.
Ta avab sulle uksi.
Sina aga ära aita Teda,
vaid lase ikka Jumalal endal need uksed avada.
Palume üheskoos.
Jeesus, me täname Sind,
et seda, mida Sa avad, ei saa keegi sulgeda
ja seda, mida Sa sulged, ei saa keegi avada.
Issand, anna meile jaksu oodata ära Sinu ajastus
omades samal ajal tarkust teha siiski plaane,
usaldades need seejärel Sinu hoolde.
Jeesuse nimel, aamen.
Tänud, et olid meiega!
Jätkame Nehemja raamatuga järgmine kord,
mis on minu meelest ülimalt huvitav raamat.
Soovides aga toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 eur),
või teha pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Ega siis muud, kui ole õnnistatud ja näeme taas!
Kõike head!
Tõlge: Anne-Ly Raukas