VARAAIT
Tere tulemast "Varaaita"!
Oleme saate varasemas neljas osas arutlenud tõsiste teemade üle,
mis puudutavad ristiusku ja teoloogiat.
Oleme teinud seda pealkirja all: "Mõtteid elust enesest",
mis viitab ka teemadele, mis pole alati mitte kerged.
Eriti, kui need puudutavad meid endid.
Lihtne on rääkida asjadest, mis meid otseselt ei puuduta.
Mida lähemale aga meile endile, seda valusamad need on.
Samas on tõsi seegi,
et ka tõsistest asjadest võib rääkida läbi väikese huumoriprisma,
kuniks see kedagi ei solva.
Tänaseks teemaks on küsimus,
kas usklik saab langeda ära oma usust?
Ja mu külaliseks on taaskord Leif Nummela.
Kas paljastame siinkohal tõsiasja, et oleme parimad sõbrad?
Tõeline au olla siin su saates. - Suur au, et oled siin.
Rääkides tagasilangemisest,
siis mida selle all tegelikult mõeldakse?
See tähendab seda,
et inimene on kord ilmselgelt uskunud Jeesusesse,
olles olnud Jumala laps ja elanud osaduses Jumalaga.
Kuid seejärel astunud olukorda, kus ta enam pole seda.
Ta on kaotanud nö kogu paketi.
Ta on täienisti kaotanud oma usu.
Tunned sa selliseid inimesi, kellega on nii läinud? - Tunnen.
Päris mitmeid.
Millises olukorras võib inimene kaotada oma usu Kristusesse?
Kuna usk on nii isiklik ja kõikehaarav asi,
siis usklikuks saades on tavaliselt tegu väga positiivse looga,
mis mõjutab kogu inimese elu.
Seetõttu ka, kui nii suur asi kaob elust ära,
siis mis seda põhjustab?
Olen näinud mitmeid erinevaid põhjuseid.
Siinkohal mõned näited neist.
Üks põhjus on see, et inimesed lähevad valeõpetuse õnge
mis on täiega moonutatud.
Nii tekkivad ka valed ootused selles osas,
milline usuelu peaks olema.
Kui aga need ootused ei täitu, tekkibki tohutu pettumus
ja osade puhul on see pettumus nii suur,
et nad vahetavad täiega suunda.
Nii võib näiteks keegi olla väga, väga käsumeelne,
arvates, et ta peab kõiges ja viimse piirini täitma Jumala tahet.
Kui ta aga pole suuteline selleks,
mõistmata evangeeliumi tegelikku sõnumit
ja kogedes vaid üha enam pinget,
siis tulemuseks ongi see, et inimene katkeb selle kõige all
ja jätab usu, kus see ja teine.
Vahel on näha teatud kristlikke seltskondi,
kes on üdini käsumeelsed
ja kuidagi väärastunud moel ülivaimulikud,
siis see kõige kurvem asi polegi see, et nad on valeõpetuse küüsis,
vaid see, et suurem osa neist pettub kristlikus usus
ja astub lihtsalt ära.
Siis on veel ka selliseid inimesi, kes pettuvad selles,
kui mõni pastor või keegi teine petab neid mingil moel.
Nad saavad petta
või kogevad muul moel väära kohtlemist.
Et siis, on ka selliseid põhjuseid.
Kuid on ka täiesti vastupidiseid põhjuseid.
Näiteks see, et inimene tahab täiega teha midagi sellist,
mida ta Piibli põhjal teab, et see on vale
ega ühti Jumala tahtega,
kuid ometi ta tahab seda teha.
See tahe kasvab nii suureks,
et ta otsustab pigem selle asja - selle nö ebajumala kasuks,
selle asemel, et püsida Jumala osaduses.
Ja nii taganebki inimene usust, püüdes seda igati põhjendada.
Samas peitub selle tõeline põhjus asjaolus,
et inimene ei tahtnud alluda Jumala juhtimisele
ja Jumala Sõna väärtustele.
Mille põhjal seda teada, et inimene on tagasilangenud?
Kui vastata sellele Piibli põhiselt, siis sellega on üks huvitav lugu.
Paulus, kes ei varjanud kunagi tõde ega pehmendanud oma väljaütlemisi.
- Ta ei kartnud suud lahti teha. Just nimelt.
Paulus alustab Rooma kirja sellega, et ta räägib inimestest,
kes on loobunud teadmistest, mis neil olid Jumala kohta.
Ta ütleb Roomlastele 1:21: "Sest et Jumalat tundes
nad ei ole ülistanud ega tänanud teda kui Jumalat,
vaid on oma arvamustega jooksnud tühja..."
Nad on küll tundnud Jumalat,
kuid nad pole pidanud Jumalat Jumalaks
ega ole austanud Teda.
Nad pole austanud Tema Sõna, Tema tõde, Tema pühadust,
Tema puhtust ega Tema õigust,
vaid nende suhtumine Jumalasse on moondunud.
Teine asi on see, et nad on lõpetanud Ta kiitmise.
"Mul pole Teda millegi eest kiita!"
Inimese südames kasvab kibestumise juur,
mis hävitab inimese suhte Jumalaga.
Paulus hoiatas selle eest.
Ehk siis,
Jumala austamise puudumine ja tänamatus
on vähemalt kaks märki,
et isegi, kui tegu pole veel täieliku tagasilangemisega,
on need siiski kui hoiatusmärgid - otsekui vilkuv kollane tuli,
mis küsib: "Miks on sul vale suhtumine Jumalasse
ja miks sul puudub tänulikkus selle eest,
mida Jeesus on su heaks teinud?"
Olen kuulnud vahel ka sellisest seisust,
kus inimesel on sellest kõigest täiesti ükskõik.
Mida iganes sa ka ei ütleks, vastab ta: "Jaa, jaa. Tean, tean."
Et siis, Jumal ei paku enam pinget ega ka sega inimest kuidagi moodi.
Sel juhul on inimene samuti tagasilangeja seisus.
Seda nimetatakse paadumiseks.
See on paadumus.
Inimene on paadunud
ja isegi, et talle kuulutatakse selget Jumala Sõna
ja tõde Jeesusest ning Jumala Sõnast armastaval ja alandlikul moel,
siis see ei puuduta teda kuidagi ja tal on täiesti ükskõik.
Siinkohal tuleb teha vahet sellel, et meil kõigil on hetki,
kus me igakord ei jaksa
ja me süda on vahel pisut külm Jumala suhtes.
Kuid see pehmeneb mingi hetk taas.
Kui mu süda aga on lõplikult kivikõva
nagu vaarao süda seda oli.
Jumal saatis Moosese mitmeid kordi ta juurde,
kuid ta keeldus igal korral ja paadutas oma südame.
Ikka ja jälle.
Ja nii juhtubki, et lõpuks ei lähe sulle enam mitte miski korda.
Sa ei hooli enam millestki.
Isegi, kui kuuled, et Jeesus on surnud su eest,
ei mõjuta see sind karvavõrdki.
Me oleme koguduses keelanud ära kaks sõna, milleks on "vahet pole".
Seda võib muidugi ka valesti kasutada, aga...
Kuid rääkides tagasilangemisest,
siis kristlaste seas levib palju sellist õpetust,
et kristlasel pole võimalik loobuda oma usust.
Soomeski on mitmeid neid, kes õpetavad,
et kui oled juba korra usklikuks saanud
ja seda ikka tõeliselt,
siis pole võimalik tagasi langeda
ja Jumal on kohustatud sind päästma,
kuna oled kord otsustanud Jeesuse kasuks.
Usun, et sellega püütakse lahendada üht teemat,
mis on pisut pingeline kõigi kristlaste jaoks.
Küsimus on taevasse pääsemises,
mis on 100% ja mitte 99% Jumala armu teene.
See on 100% tänu Tema armule, armastusele, annile ja teenele.
Kui aga lähen põrgusse, siis see on 100% mu enda tõttu.
Seetõttu püütakse lahendada küsimust,
et kui taevasse pääsemine sõltub 100% Jumalast,
siis miks siiski kõik ei pääse sinna?
Kui see tugineb ainuüksi vaid Jumala tööle.
Nii püütakse väita, et Jumal ei tahagi kõiki päästa,
vaid on neid, keda Ta tahab ja neid, keda Ta ei taha.
Kuid see väide on vastuolus Jumala Sõnaga,
kus on öeldud, et Jumal tahab, et kõik inimesed saaks päästetud
ja leiaksid tõe.
Kuid kui rääkida sellest, et usklik ei saa tagasi langeda
siis loeksin Heebrea 6:4-5:
"On ju võimatu neid, kes kord on olnud valgustatud,
kes on maitsnud taevast andi ja saanud osa Pühast Vaimust..."
Siin ei räägita mingist formaalsest usust,
vaid sellest, et inimene on saanud osa Pühast Vaimust.
"...kes on kogenud Jumala head sõna ja tulevase ajastu vägesid
ning ometi ära taganenud..."
Minu meelest on nii see kui mitmed muud kirjakohad
ümberlükkamatud.
Need näitavad, et on igati võimalik usust taganeda.
Need, kes seda ei usu, püüavad seda seletada sellega,
et need inimesed pole tõeliselt usklikud olnud
ja on vaid pisut maitsnud seda kõike.
Kuid Püha Vaimu osalus selles on ikka üsna tõsine teema. - On.
See, et Püha Vaim on olnud su elus, aga nüüd enam mitte,
sest Ta on taandunud su elust.
Kui mõelda Jeesuse ütlusele, et on vaid üks andestamatu pattu
ja selleks on Püha Vaimu pilkamine,
siis Ta ütles seda inimestele,
keda Ta teenis ja kellele Jumala Sõna kuulutas.
Need inimesed ütlesid, et kurat on tegev Jeesuse kaudu.
Ehk siis, nad kuulutasid Jeesuse halvaks.
Kui see on nüüd ainus asi, mida andeks ei anta -
see, et tõrjud põhimõtteliselt Jeesuse töö ja tegevuse,
siis see on sama nagu siin on öeldud,
et kui oled maitsnud taevast andi ja kuulnud Jumala Sõna,
kuid ometi loobud sellest täienisti,
siis sealt ei ole enam tagasiteed.
Ehk siis on vaid üks patt... - Mis viib hukatusse.
Täielik taganemine.
See tähendab siis Jeesusest taganemist?
Ja mitte kogemata Pühast Vaimust halvasti rääkimist?
Pea kõik usklikud kogevad vahel meeleheidet:
"Ega ma juhuslikult ole Püha Vaimu pilganud,
kui mu peas on olnud painavaid mõtteid
ja ma olen vahel valu keskel öelnud midagi.
Midagi halba Jumala kohta või muud sellist."
Siinkohal tasub meeles pidada, et Jeesus lubas andestada kõik patud,
väljaarvatud selle ühe, kus me taganeme lõplikult Temast,
tõrjudes Teda täienisti.
Heebrealastele 6:6:
"...sest et nad iseendi kahjuks löövad Jumala Poja risti
ja teevad ta naeruks."
Ehk siis, siin pole tegu mingi ühekordse libastumisega,
kus inimene võib tunnete tulva keskel öelda: "Ma ei usu enam Jeesusesse
ja mingu Ta kus see ja teine!"
Sest kui kahetseda seda, saab selle ka andeks. - Just.
Kuid küsimus on selles,
et kui inimene on kuskil pidama jäänud
ja Jumal tõmbab teda sealt tagasi,
aga inimene keeldub Jumala armu kutsest ikka ja jälle,
siis sel juhul ütleb Jumal lõpuks: "Sündigu siis sinu tahtmine."
Seda on lihtne mõista selliselt,
et kui pöörata see asi ümber ja küsida:
"Kes on see, kes saab tuua meid meeleparandusele?",
siis selleks on Jumala Vaim.
"Kes saab panna mind tunnistama oma pattu?"
Jumala Vaim.
"Kes saab panna mind uskuma Jeesusesse?"
Jumala Vaim.
Kui aga tõrjun Ta lõplikult, siis kes mind enam tõmbab?
Usust täielikult taganenud inimene ei kahetse enam midagi;
ta ei igatse, looda ega palveta, et saada võimalust tulla tagasi,
nii nagu need, kelle südant mõni asi vaevab.
Taolist inimest ei vaeva miski.
Ta on täielikult külm, tuim ja surnud, hoolimata enam millestki.
Ja seda jäädavalt.
Me kõik võime olla mingi hetk tuimad,
kuid kui olen jäädavalt Jumalast ära langenud,
ei hooli ma enam millestki.
See on seotud ka sellega, et Püha Vaim on lahkunud inimesest.
Nagu näiteks Saulist omal ajal.
Rääkides praktiliselt,
siis tekkibki küsimus, kuidas püsima jääda?
Kui Püha Vaim on mu ainus lootus, siis kust ma saan selle Püha Vaimu?
Püha Vaim ja Jumala Sõna käivad käsikäes.
Piibel ütleb, et me ei tohiks jätta oma koguduse kooskäimisi
nii nagu osadel on see kombeks.
Ehk siis, ma võin praktikas sillutada endale teed
tagasi langemiseks,
loobudes usklike kooskäimistest ja Jumala Sõnast
ning meeleparanduses elamise.
Need on ohtlikud asjad.
Kui tahan püsida usus,
pean kandma hoolt selle eest, et kuulen pidevalt Jumala Sõna.
Heebrealastele 6:7
"Maa, mis joob sagedasti sellele langevat vihma
ja kasvatab kasulikke taimi neile, kes seda ka harivad,
saab õnnistuse Jumalalt,
aga maa, mis kannab kibuvitsu ja ohakaid, on kõlbmatu
ja lähedal äraneedmisele, mille lõpp on ärapõletamine."
Kui oled Jumala vihma käes, siis see kannab vilja.
Kui sa aga hülgad selle
ja keeldud Jumala Sõna kuulmisest, lugemisest, palvetamisest,
meeleparandusest ja andestusse uskumisest,
siis sa sillutad endale teed usust taganemisele.
Usust taganemise teema on üsna valus teema
ja seda eriti veel paljudele noortele, kes on saanud usklikuks,
kuid kardavad samas, et äkki nad ei jaksa usus püsida.
Usust on ühtpidi tehtud nii inimese-keskne asi,
et kõik taandub inimesele endale ja tema jaksamisele.
Nii kardetaksegi ära langemist
ja seda, et ei suudeta järgida Jeesust, lugeda Jumala Sõna jne.
Ja siis tuleb keegi, kes ütleb: "Muretsemiseks pole põhjust,
sest kui oled korra Jeesuse oma ellu vastu võtnud,
pole võimalik Temast taganeda."
Ja see lohutab inimest.
Seetõttu ongi nii raske öelda,
et tegelikult on äralangemine siiski võimalik.
Keegi võib seepeale isegi öelda:
"Ära röövi minult seda rahu, mille olen leidnud."
Mu esimene vastus sellele oleks,
et teatud määral elutervet kartust -
mitte hirmu, aga alandlikuks tegevat kartust,
mis ei lase loobuda Jumalast, on isegi hea.
See on hea.
Ma tähistasin eile oma 35. pulma-aastapäeva,
mistõttu on igati eluterve "muretseda" oma suhte pärast
ja kanda hoolt selle eest.
Sa pead seisma hea selle eest, et miski ei saaks tulla seda rikkuma.
See on igati eluterve.
See ei tähenda, et värisen koguaeg hirmust
ja see mõte kui piinab mind.
See on sama, kui haiglase armukadedusega.
Piibel muide kasutab väljendit, kus ütleb,
et Jumal armastab meid armukadeda armastusega.
St et Jumal tahab, et mitte miski ei tuleks meie ja Tema vahele.
Ei ükski ebajumal ega mitte miski.
Küsimus on, kas ma tahan, et Jumal oleks Jumal mu elus
ja Ta kõrval poleks ühtki teist jumalat?
See on täiesti unustatud teema, millest vaevu kuuleb,
kuid see on läbivaks teemaks nii Vanas kui Uues Testamendis
ja selleks on valvel olek ebajumalate suhtes.
Kes on ebajumal?
Keegi või miski, mis tuleb Jumala asemele.
Mõni asi või mõni inimene,
mis saab sama oluliseks me jaoks kui Jumal ise.
Sel juhul koputab tagasilangemine juba ukse taga.
Nii pean ma loobuma sellest ebajumalast,
et hoida alal oma suhet Jumalaga.
See on selline noateral asi,
kas mul on eluterve austus Jumala ees
ja arusaam,
et see on kõige olulisem asi elus kuuluda Jeesusele
ning ma soovin, et see jääks nii kuni mu elu lõpuni.
Ravim sellele kõigele on see,
et kui me räägime abikaasadest, siis nad mõlemad on patused,
kui me aga räägime Jeesusest, siis Ta ei ole patune.
Kui Ta midagi ütleb, siis Ta ka teeb seda.
Kui Ta lubab olla koos meiega, siis Ta ka on koos meiega.
Uues Testamendis on öeldud,
et Ta osutas oma armastust kuni lõpuni välja.
Veel ristil ristilöödunagi ajas Ta seal oma ema ja jüngri asju.
Jeesuse armastus on selline, et kui sa kardad tagasi langemist,
siis Ta on valmis hoidma sust' kinni viimse hetkeni.
Kui sa kardad, et sul puudub tagasitee Ta juurde,
siis sul on vale arusaam Jeesuse kannatlikkusest.
Ta on äärmiselt kannatlik ja jaksab sulle järgi tulla.
Siinkohal üks kiire näide.
Üks tüdruk sai leerikooli ajal usklikuks
ja elas paar aastat kenasti uskliku elu.
Kuid siis korraga ei nähtud teda enam ei koguduses ega kusagil mujal.
Kirikuõpetaja, kes oli ta Jumala juurde juhtinud,
mõtles, kus küll tüdruk on?
Kord autoga sõites nägi korraga tüdrukut tee ääres,
peatus ja võttis ta peale.
Tüdruk pöördus ümber, vaatas kirikuõpetajale otsa ja ütles:
"Ma läksin loobumis-teekonnale.
Mu elus oli teatud selliseid asju,
mis panid mind otsustama loobuma Jumalast."
Nii et, ta läks teele,
kuniks see kirikuõpetaja ta tee äärest peale võttis.
Mul endal on mitmeid näiteid selle kohta,
kuidas Jumal on korraldanud asju selliselt,
et inimene, kes tahab loobuda,
kogeb Jumala takistavat kätt, mis ütleb: "Ära mine, mu laps!
Ära kaldu teelt kõrvale."
Nii nagu armastav ema valvab oma alaealiste laste üle,
nõnda valvab ka Jumal meie üle, et me ei loobuks oma usust.
Ta tuleb meile järgi.
Ja samas on siiski alati võimalus loobuda lõplikult.
Tuleme veel korra tagasi selle tagasilangemise teema juurde.
Meid võib vaadata mõni inimene,
kes kardab enda suhtes, ega ta juba ole tagasi langenud?
Talle on öeldud, et ta pole,
kuna kui juba korra olla päästetud, siis seda igaveseks.
Kuid meie siin ütleme, et tagasilangemine on siiski võimalik.
Seal võib olla muidugi teisi põhjusi,
mis paneb inimese mõtlema: "Kust küll ammutada päästekindlust?"
Kui ma ei saa ammutada seda igavikust,
kus Jumal otsustab, kes läheb taevasse, kes põrgu,
siis kust ma selle saan?
Jeesuse isikust, Jeesuse ristist, Tema surmast ristil ja Tema tõotustest.
Need ei peta kunagi, kuna vastavad alati tõele.
Seni, kuni maailm veel kestab, on Jeesuse surm igati kehtiv.
Ta on lepitanud kõik su patud ja Ta ütleb:
"Mu poeg, mu tütar - su patud on sulle andeks antud."
See on evangeelium ja see puudutab ka sind.
Usu sellesse ja leia rahu selles, sest selles peitub see tõeline kindlus -
Jeesuse ristisurmas ja kõigis Jumala tõotustes.
Nii et, ma ei pea vaatama igavikku, vaid Kolgata ristile?
Kui ma vaatan igavikku, siis näen ju sealgi Jeesust.
Teda, kes ütles juba igavikus Isale: "Ma lähen, suren ja lepitan,
et nad ei läheks hukka."
Keegi on laiendanud seda mõtet
ja öelnud, et kui kahtled, siis küsi endalt:
"Kui Jumal on maailma armastanud,
siis kas sa oled osa sellest maailmast?"
Muidugi olen!
Siis võid ka panna oma nime sinna:
"Nõnda on Jumal Leifi armastanud, et Ta andis oma ainusündinud Poja,
et Leif, kui ta usub Jumalasse, ei läheks hukka,
vaid tal oleks igavene elu."
Evangeelium puudutab.
Pole suuremat kindlust kui evangeelium Jeesusest,
kes suri ja kannatas su eest.
Muide, sa Jarmo, oled ise kord rääkinud ühe loo,
mis puudutab mu enda poega,
kes tuli kord leeritunnist koju, kus sa olid õpetanud
ja ma küsisin, õppis ta ka seal midagi uut ja olulist?
Ta ütles: "Jaa, üks vend õpetas ühe hea asja."
Ma teadsin, et jutt käib sinust.
Mu poeg ütles, et sa olid küsinud: "Kes oli see, kes suri su eest?
Jeesus Kristus, kes oli ristil.
Kes on see, kes viimsel päeval su üle kohut mõistab
ja otsustab, lähed sa taevasse või põrgu?
See sama Jeesus.
Usud sa siis tõesti,
et Tema, kes Ta suri vabatahtlikult su eest ristil,
ei taha sind taevasse?
Suudad sa tõesti ette kujutada,
et Ta ei sooviks kogu südamest näha sind taevas?
Ta soovib."
See puudutas nii mu poega kui mindki väga sügavalt
ja selles peitubki me kindlus - Ta tahab sind taevasse.
Ta on surnud sinu eest ja tõusnud surnuist,
oodates pidevalt, et anda sulle armu.
Aitäh Leif kõigi nende mõtete eest!
Me peaks kunagi tegema sarja nö rasketest inimestest.
Teeme selle ära!
Rasked inimesed Piiblis.
Aitäh!
Aitäh sullegi, et olid meiega!
Palume veel lõpetuseks lühidalt.
Jeesus, ma palun,
et kui keegi me vaatajatest tunneb, et ta rahu sai täna röövitud
ja ta ei saagi loota igaveseks tehtud valikule,
siis tänu Sulle, et me kõik võime vaadata Sinu ristile,
mis kuulutab meile, et kõik meie patud on andeks antud.
Tänu Sulle, et see loksutab me usu taas paika.
Aitäh Sulle selle eest, aamen.
See tagasilangemine on tõsine teema.
Siinkohal tahaks veel öelda, et kui soovid toetada TV7 tööd,
võid helistada 900 1777 (hind 7 eur)
või teha ka pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
See on väärt toetada kristlike saadete tegemist.
Ole õnnistatud!
Tõlge: Anne-Ly Raukas