VARAAIT
Tere tulemast taas "Varaaita"!
Oleme käsitlemas sarja Jeesuse tähendamissõnadest,
mille pealkirjaks on "Teisisõnu".
See on jätk paari aasta tagusele sarjale.
Tänases saates
vaatleme Jeesuse tähendamissõna halastajast samaarlasest,
millele olen pannud pealkirjaks "Kriisiabi".
Jeesuse tähendamissõnad on üldiselt seotud teemadega,
mille teadmine ja mõistmine on vägagi olulised.
Me aga läheme üsna sageli otse Jeesuse õpetuse juurde,
peatumata selle olukorra juures, mis on Tema õpetusega seotud.
Luuka evangeelium 10:25 ütleb järgmist:
"Ja vaata, üks seadusetundja tõusis püsti Jeesust kiusama
ja küsis: Õpetaja, mis ma pean tegema,
et pärida igavest elu?”
Aga Jeesus ütles talle:
Mis Seaduses on kirjutatud? Kuidas sa loed?”
Tema vastas: Armasta Issandat, oma Jumalat,
kogu oma südamega ja kogu oma hingega
ja kogu oma jõuga ja kogu oma mõistusega,
ning oma ligimest kui iseennast!”
Siis Jeesus ütles talle: Sa oled õigesti vastanud,
tee nii, ja sa elad!”
Tema aga, tahtes iseennast õigustada,
küsis Jeesuselt: Ja kes siis on mu ligimene?”"
Jeesuse kuulajate seas istus seadusetundja.
Tegu oli Moosese seaduse tundjatega,
kelle ülesanne oli rakendada seda seadust
oma igapäevaelus.
Olid nad siis preestrid, kaupmehed või käsitöölised...
Oma religioosse tausta poolest võisid nad ka olla variserid, saduserid
või veel keegi.
Neid peeti eluliste asjade asjatundjateks,
kelleks nad end isegi pidasid.
Kuid siinse seadusetundja suhtumises oli elu suhtes veel arenguruumi,
sest Luukas ütleb otse, et ta kiusas oma küsimusega Jeesust.
Võimalik, et ta oli riivatud sellest,
et Jeesus oli just äsja ülistanud oma Isa,
öeldes: Ma tänan sind, Isa, taeva ja maa Issand,
et sa selle oled peitnud tarkade ja mõistlike eest
ja oled ilmutanud väetitele!
Jah, Isa, sest nõnda on see sündinud sinu head meelt mööda."
Kujutan vaid ette,
kuidas see mees tundis selle õpetuse peale:
"Ega see pääste nüüd ikka nii lihtne saa ka olla!
Küllap selleks läheb ikka rohkem tarvis
kui vaid lapselikku meelt.
Ikka asjadest aru saamist ja õiget loogikat
ning kohe kindlasti õiget teoloogiat."
See mees ei küsinud Jeesuselt, kuidas saada osa igavesest elust,
vaid ta küsis, mida ta tegema peab?
Ta nimelt arvas,
et heade tegude tegemine on see, mis tagab suhte Jumalaga.
Küsimus vaid oli, millised teod täpsemalt?
Ta küsis: "Mis ma pean tegema, et pärida igavest elu?”
Ta arvas, et saame Jumala ees õigeks oma õiguse ja heade tegude kaudu.
Paljudel tänapäeva inimestelgi on oma selge kuvand sellest,
kuidas saada taevasse.
Seda läbi selle, et oled hea inimene ja teed häid tegusid.
Jehoova tunnistajate õpetus tugineb just nimelt sellele.
Nende teod tunduvad väga õiged ja imelised,
kuid on samas siiski väga inimkesksed ja omaenda õigusele tuginevad.
Nende sõnul saab inimene lepitatud omaenda tegude kaudu -
läbi hea ja õige elu.
Inimene aga, kes läheb sellele teele,
puutub peagi kokku Jumalaga, kes nõuab üha enam häid tegusid
ja üha enam häid tegusid.
Jumal, kes nõuab täiuslikkust.
Jeesus aga näitas sellele seadusetundjale,
kui võimatu on olla Jumalale meelepärane
läbi õigete tegude tegemise.
Ta pööras selle mehe tähelepanu seadusele, mida too hästi tundis.
Jeesus röövis sellelt mehelt relvad, pannes ta enda vastajaks.
Ta tunnustas seda meest seadusetundjana
ja pani ta ka selle eest vastutust kandma.
Oli näha, et see seadusetundja tundis vägagi hästi Moosese seadust,
kuna ta kasutas sealt kahest erinevast kohast lõike,
mis puudutasid tema poolt esitatud küsimust.
5. Moosese raamatus on öeldud: "Kuule Iisrael,
meil on vaid üks Issand Jumal,
mistõttu armasta Teda kogu oma südamest ja jõust ja väest."
Või 3. Moosese 19. ptk.'s on öeldud:
"Ära maksa kätte ega pea viha oma rahva laste vastu,
vaid armasta oma ligimest nagu iseennast,
sest mina olen Issand."
Need tekstid on siis Vanas Testamendis.
See mees kasutas Jumala armastamise kohta
sõna "agape"
ja ligimese armastamise kohta sõna "fileo".
Just täpselt nii nagu õige.
"Agape" viitab Jumala täiuslikule armastusele
ja "fileo" vennaarmastusele.
Moosese seadus õhutab armastama Jumalat
nii täiega ja nii palju kui vähegi võimalik.
See on miski, mis peaks läbistama kogu inimese olemuse.
See tähendab Jumala esikohale seadmist kõiges.
See on see, mida tähendab armastada Jumalat.
See tähendab Temaga arvestamist igas oma eluvaldkonnas.
See on see, mida tähendab armastada Jumalat.
See aga väljendub ka selles, kui armastame oma ligimesi,
sest see on Jumala tahe.
Kui väga siis käsuseadus õhutab oma ligimest armastama?
Täpselt sama palju kui armastame iseennast.
Vahel need, kes ütlevad, et armastavad Jumalat,
käivad täiesti kohutavalt ümber oma ligimestega.
Mul oli kord õpetaja, kes kiusas oma õpilasi,
võttes mindki keemia- ja füüsikatundides ette.
Ta noris ja pilkas
ning sakutas ka üsna tugevasti juustest, mida mul tookord veel oli.
Õnneks kuulsin alles hiljem, et ta olla olnud nö ehe kristlane.
Jeesus pidas seadusetundja vastust heaks ja õigeks,
samas siiski rõhutades,
et ainuüksi seaduse tundmisest ei piisa,
vaid seda tuleb ka täita, rakendades seda oma igapäevaellu.
Mida siis ka see seadusetundja oleks pidanud tegema.
Nii kisendas ka mu õpetaja elu hoopis midagi muud
kui seda, mida ta väitis end uskuvat.
Seaduseandja aga ei mõistnud Jeesuse öeldut
ja Luukas ütleb, et ta tahtis ikka rõhuda oma õigusele.
Ta uskus, et kõlbab Jumalale ka siis,
kui on täitnud vähemalt seda esimestki käsku.
Selle teise käsu täitmine tundus ta jaoks kui käkitegu,
kui vaid Jeesus oleks nüüd vaid näidanud,
keda ta peab armastama sama tuliselt kui iseennast.
Tema jaoks seisnes pääste eelkõige õige info omamises.
Kõik muu tulevat iseenesest.
Kuid Jeesus tahtis näidata talle,
et ta probleem pole vaid teadmiste puudumine,
vaid võimetus täita Jumala tahet.
Nii jagaski Jeesus temaga
tähendamissõna halastajast samaarlasest,
et näidata seadusetundjale Moosese seaduse tuuma
ja mitte vaid selle välist kesta.
Luuka 10:30: "Jeesus ütles kõnelust jätkates:
Üks inimene läks Jeruusalemmast alla Jeeriko poole
ja sattus teeröövlite kätte.
Kui need olid ta riided röövinud ja talle hoope andnud,
läksid nad ära, jättes ta poolsurnuna maha."
Nii nagu mitmeid teisigi tähendamissõnu,
ei peaks ka seda tähendamissõna vaid allegooriana võtma,
püüdes sellest kangesti mingit varjatud tähendust leida
ja muuta seda veelgi sügavamaks tähendamissõnaks
kui see tegelikult on.
Kõne all oli reaalne juhtum või õnnetus, mis võis iga kell juhtuda.
Pea igaüks Juudeas elanud inimene
oli liikunud Jeruusalemmast Jeerikosse
ja kogenud seda sama.
Isegi, et tee ise oli kõndimise poolest lihtne
ja kulges otse allamäge,
peeti seda asustamata mägiala vägagi ohtlikuks,
kuna röövlid olid seal tõeliseks ohuks.
Nii ei tasunud kellelgi käia seda teed üksinda.
Vaid suurema seltskonnaga liikumine oli ainus kaitse röövlite vastu.
Jeesus ei kirjelda seda teelist enamaga kui vaid öeldes,
et oli üks inimene, kes liikus üksinda.
Me ei tea ta etnilisest taustast mitte kui midagi.
Oli ta juut? Suure tõenäosusega.
Kuid täpsem info selle kohta puudub.
Röövlid ründasid teda ja röövisid ta käest
nii kõik ta asjad kui riidedki.
Tol ajal oli tegu väärtuslike asjadega, mida oli lihtne rahaks teha.
Ilmselgelt hakkas teeline vastu,
kuna röövlid peksid temast ikka vere välja.
Nad peksid ta poolsurnuks.
Küsimus oli tohutus vägivallas ja raskes olukorras,
kus iga auväärne juut oleks pidanud oma võimete kohaselt aitama.
"Juhtumisi tuli keegi preester sedasama teed,
ja kui ta teda nägi, läks ta kaarega mööda.
Nõndasamuti ka leviit, kui ta sattus sinna paika ja teda nägi,
läks ringiga mööda."
Siin pole just palju selle preestri ja leviidi kohta öeldud,
kuid ühe järelduse saab siit igal juhul teha.
Jeesus kirjeldas kogu lugu väga võimsalt ja värvikalt.
Ta lasi kõige õigemaks isikuks peetud inimesel
ilmuda kõige esimesena kohale.
Preetritel olid Jeruusalemma templites oma teenimiskorrad,
kus nad ohverdasid loomi, palvetasid ohverdajate eest
ja kandsid hoolt kogu templi vara eest.
Kuid enne seda kõike pidid nad iseendid puhastama
ja vältima kõike räpast.
Viimane puudutas siis ka mõne keha puudutamist.
Tõsi, see preester oli teel Jeruusalemmast,
mistõttu küllap ta siis tahtis ka üleüldises mõttes end puhtana hoida.
Variseride sõnul rüvetas juba varju langemine surnu üle
seda, kelle vari see oli.
Kuna Moosese seadust püüti vägagi täpselt täita,
läkski preester sellest pekstud mehest võimalikult suure ringiga mööda,
et vältida rüvetumist
ja seda, et ta vari ei langeks selle mehe peale.
Nii nagu see pekstud mees,
nii oli ka see preester teel Jeruusalemmast Jeerikosse.
Võimalik, et ta oli teel koju,
kuna Jeerikos elasid paljud preestrite pered.
Nii oli tal siis eeldavasti võimalus
puhastada end võimalikust rüvetumisest kodus.
Tema töö templis poleks tohtinud takistada teise aitamist
Ta poleks pidanud vältima nö mustaks saamist.
Ja ometi panid need puhas olemise käsud teda eirama
halastajaks olemise käske,
kuna nii oli ta jaoks mugavam.
Jeesus kritiseeris selle näite kaudu juudi preestrite iseendas õige olemist.
See oli seaduse õpetajaile kindlasti paras pähkel,
kuna Moosese seaduse kohaselt oleks Jeesus absoluutselt oodanud,
et preester aitab seda röövitut.
Sest seadus käskis olla armuline isegi oma vihavaenlastele.
Näiteks 2. Moosese 23:5 ütleb:
"Kui sa näed oma vihamehe eeslit koorma all lamamas,
siis ära jäta teda maha, vaid aita ta lahti päästa!"
Leviidid olid preestrite soost.
Läheme siis nüüd selle leviidi juurde,
kes teise mehena mööda seda teed tuli.
Samas polnud nad Aaroni järeltulijad nagu preestrid seda olid.
Nende ülesandeks oli aidata preestreid templi ülalpidamises
ja igal 35-50aastasel leviidist mehel oli templis oma teenimiskord.
Peale oma teenimiskorda
läksid aga nemadki Jeruusalemmast alla, koju.
Jeesuse jutu põhjal oli siis leviitki teel Jeruusalemmast kuhugi,
minnes pekstud meest nähes teisele poole teed.
Võimalik, et ta ei peatunud selleks, et ta kartis röövleid,
kes võisid ehk kuskil kalju taga varitseda.
Ka võis puhtuse teema olla üheks põhjuseks,
kuid sel juhul oli seegi pigem ettekääne kui midagi muud.
Alati on midagi, mis ei lase meil teisi aidata.
Mis on sinu põhjused,
miks sa ei vasta mõne inimese abipalvele?
Aastaid tagasi hoiatati Soomes võõramaiste autode eest,
mis peatasid tee ääres autosid, öeldes, et neil on juhtunud õnnetus.
Kui siis mõni auto peatus,
röövisid nad nii selle auto kui juhile kuuluvad asjad.
Halvemal juhul ka tapsid juhi.
Nii vähemalt räägiti.
Mäletan, kuidas sõitsin ka tookord samas piirkonnas,
kus väidetavalt olla sellised asjad juhtunud.
Olin just tulnud evangeeliumi kuulutamiselt
ja mõtlesin, mida ma küll teeks, kui näeksin mõnda õnnetust pealt?
Kas annaksin pastorina gaasi või julgeksin siiski appi minna?
Ma andsin gaasi, sest ma kartsin.
Lihtne on öelda, et alati peab aitama,
kuid on ka olukordi,
kus tasub ehk enne paar korda mõelda.
Luuka 10:33 "Aga sama teed tuli üks samaarlane.
Kui ta jõudis temani ja teda nägi, hakkas tal hale
ja ta astus ligi, sidus mehe haavad, valas nende peale õli ja veini,
tõstis ta oma muula selga, viis öömajale
ning kandis hoolt tema eest.
Ja järgmisel hommikul võttis ta välja kaks teenarit,
andis need peremehele ja ütles: Kanna tema eest hoolt,
ja kui sa midagi veel lisaks peaksid kulutama,
selle maksan mina sulle tagasi tulles.”
See lugu samaarlasesest, kes aitas kannatanud meest,
pani seadusetundja närvid kohe kindlasti proovile.
See on sama, kui kuuleksime mõnest palestiinlasest,
kes aitab Jeruusalemmas haavatud ortodoksi juuti.
Juudid needsid sünagoogis avalikult paganliku taustaga samaarlasi.
Nende palve oli, et samaarlased ei saaks osa ülestõusmisest
ja et neid ei peetaks pöördunuteks.
Samaarlastega ühe toidu söömine oli sama kui süüa sealiha.
Parem oli juba kannatada kui võtta vastu samaarlase abi.
Nii pidi ka seadusetundjat raputama see lugu
preestrist, leviidist ja halastajast samaarlasest.
Me kaotame palju sellest loost,
kui ei võta arvesse juutide ja samaarlaste vahel valitsenud pinget
2004. aastal valis Soome naisliit aasta inimeseks
Soomes elava iraanlase Yahiad Jalallin'i.
Mehe, kes näitas üles ligimese armastust.
Ta märkas ühel juulikuu hommikul Espoo keskuses üht last,
kes kõndis täitsa üksinda autotee ääres.
Yahiad, kes oli liini Kaukolahti-Tapiola bussijuht,
jättis bussi seisma, palus reisijatelt vabandust,
pani ohutuled põlema
ja tormas selle lapse järgi.
Ta sai lapse kätte, võttis ta sülle ning võttis endaga bussi kaasa.
Tegu oli kodust plehku pannud 2aastase Emily'ga,
kes oli ärganud enne oma vanemaid
ja otsustanud mingil põhjusel välja minna.
Tal oli õnnestunud avada nii välisuks kui värav,
ilma, et vanemad oleks selle peale üles ärganud,
kuid õnneks ta liiga kaugele siiski ei jõudnud,
kuna Yahiad sai ta enne kätte - mõnesaja meetri kaugusel kodust.
Kui ta käest küsiti, miks ta seda tegi,
siis ta ütles, et tema kodumaal
on ligimese ja laste eest hoolitsemine enam kui loomulik.
Seda lugu lugedes mõtlesin endamisi,
et mulle kui soomlasest pastorile ei tuleks pähegi -
või kui tulekski, läheks see ka ruttu meelest -
jätta oma töö sinnapaika ja minna aitama seda last.
Kujutan vaid ette,
mida võis tunda see Jeesusega vestelnud seadusetundja.
Ühtlasi mõtlesin ka seda Soome lugu lugedes,
kas mitte mõnel välismaalasel ja isegi moslemi mehel,
ole meile kui kristlastele õpetada midagi ligimese armastusest?
Usun, et on.
Vastupidiselt preestrile
oli samaarlane armuline peksa saanud mehe suhtes.
Algtekstis kasutatud sõna viitab kaastundele,
mida kogeti kuni maksani välja.
Kreeklase jaoks olid kõht, kopsud ja maks väga tundlikud oragnid.
Küsimus oli süviti kogetud kaastundes.
See samaarlane desinfitseeris tolle mehe haavad,
tehes talle õlimähiseid, et leevendada ta valu
ning asetas ta seejärel muula selga, jätkates ise teekonda jalgsi.
Jõudes külalistemajja,
maksis ta mehe majutuse eest omaenese taskust,
kuna ohvrile polnud ju peale röövi enam midagi järgi jäänud.
Ometi ei tundnud samaarlane veel järgmiselgi hommikul,
et ta on piisavalt teinud,
mistõttu ta maksis ka ette mehe edasise hoolekande eest.
Lisaks sellele lubas ta tulla tagasi ja maksta kõigi lisakulude eest,
mis võisid mehe hooldamisega kaasneda.
Uskumatu!
Kuid praktikas leidub taolisi näiteid tänapäevalgi.
Jeesus aga küsis Luuka 10:36 järgmist:
"Kes neist kolmest oli sinu arvates ligimene inimesele,
kes oli sattunud teeröövlite kätte?”
Seadusetundja ütles: See, kes tema peale halastas.”
Jeesus ütles talle: Siis mine ja tee sina nõndasamuti!”
Luukas tuleb tagasi Jeesuse ja seadusetundja jutuajamise juurde,
kus Jeesuse küsimus on igati iseenesestmõistetav.
Samas paneb see meid endid küsima ikka ja jälle:
"Aga mida ma oleks teinud?"
Kas ma oleks jätnud bussi seisma?
Kas ma oleks läinud kaklevatele inimestele vahele?
Kas ma oleks peatanud auto keset ööd,
et aidata hädasolijaid?
Jne., jne.
Jeesuse poolt toodud näide
raputas seadusetundja rassistlikku mõtteviisi.
Seadusetundja ei tahtnud isegi nimetada samaarlast õige nimega -
samaarlasena,
vaid ta rääkis "sellest", kes mehe peale halastas.
Tal oli raske leppida, et igaüks on tema ligimene.
Kuid samas raputab see meidki,
sest igaühe meie sees elab üks väike rassist.
Vabandust, aga nii on.
Me lahterdame oma mõtteis inimesi
nendeks, keda tasub aidata ja kes on seda väärt
ning nendeks, kelle nimel ei tasu lillegi liigutada.
Jeesuse tähendamissõna aga õpetab,
et iga inimene on me ligimene, keda tuleb aidata.
Seda sõltumata tema nahavärvist, maailmavaatest, usust, rahvusest
ja varalisest staatusest või millest iganes.
Jeesus ei langenud seadusetundja religioosesse lõksu.
Ta ei öelnud: "Tee nii ja siis sa elad" või "Tee naa ja sa pääsed taevasse."
Me ei saavuta oma aitamisega midagi.
Jeesus ütles väga lihtsalt: "Mine ja tee nõndasamuti."
Iga inimene peaks aitama hädasolijat, kuigi see ei päästa veel tema hinge.
Ainuüksi usk Jeesuse lepitustöösse päästab meid -
olgu siis tegu samaarlase-, juudi-, palestiinlase-, soomlase-, venelase-
või kellega iganes veel.
Meid on kutsutud aitama.
Üks viis, kuidas tõlgendada ennist loetud tähendamissõna,
on võrrelda röövitud meest patuse inimesega
ja Jeesust samaarlasega.
Jeesus ei jäänud vaatama pealt inimeste kannatusi.
Ta ei jäänud taevasse hõiskama ja laulma:
"Ma armastan teid, kallid inimlapsed!"
Ta tuli ja suri meie eest,
mistõttu Ta ei pööra selga ühelegi kannatavale inimesele.
Ta maksis omaenda eluga, et saaksime täispaketi Jumala kojas.
Ta tegi midagi, mida mitte keegi teine ei suutnud ega tahtnudki teha.
Ta võiab me haavu ning on maksnud juba kõige eest.
Ta on maksnud kõigi me kulude eest, mida võime põhjustada.
Meie asi on vaid nõustuda Tema hoolega,
sest selle kõige eest on juba makstud
ja kõik on täideviidud - me patud on lepitatud.
Palugem üheskoos.
Issand Jeesus, me täname Sind, et Sa oled juba maksnud selle arve.
Sa said inimeseks, elades täiuslikku elu,
surres me eest ja lepitades me patu.
Issand, me täname Sind, et Sa võiad me haavu
ja tervendad meid.
Issand, me palume, et annaksid meil kogeda oma hoolt
ja tänu Sulle, et Sa seda teedki.
Issand, me täname Sind, et Sina oled üks ja ainus halastaja.
Jeesuse nimel, aamen.
Tänud, et olid koos meiega.
Jätkame uute osadega järgmine kord.
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7. euri)
või teha pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
Näeme taas järgmine kord! Rohkeid õnnistusi sulle ja kõike head!
Tõlge: Anne-Ly Raukas