VARAAIT
Tervitus ja tere tulemast "Varaaita"!
Oled sa kunagi midagi väärtuslikku kaotanud?
Kas siis rahakoti, mobiili, autovõtmed
või tööpaiga võtmed?
Sa tead seda tunnet, kui põlvedest võtab pisut nõrgaks
ja see halvatustunne muudkui tuleb kõrgemale ja kõrgemale,
kuniks oled kehast üleni nõrk ja hingki jääb kinni.
Nii pead kiiresti maha istuma ja mõtlema: "Kus see ometigi on?"
Palju abi pole sellestki, kui abikaasa hädaldavalt küsib:
"No kus sa seda viimati kasutasid?"
Ka pole abi sellestki,
kui ta käib kindluse mõttes läbi kõik need samad karbid, taskud,
sahtlid ja padjaalused, mille sa isegi oled juba läbi vaadanud.
Ja kui oled siis ka kolm korda käinud autos vaatamas
ja helistanud lastele: "Ega te isa võtmeid ole näinud?",
poeb lootusetus täiega naha alla.
Siis pole muud, kui tuleb paluda.
Kummaline küll, et alles siis,
aga no sellised me juba kord oleme.
Aga mis siis, kui palve peale ka ei leia?
Või kui su võtmed, mobiil või pangakaart on läinud kaotsi
tänu kellelegi teisele?
Või see teine on eksinud, aga sina pead maksma selle eest.
Kõik firma lukud vahetatakse välja,
või tuleb osta uus telefon.
Alustame uut õpetussarja tähendamissõnadest,
mille pealkirjaks on: "Teisisõnu".
See on kui jätk paari aasta tagusele sarjale,
kus vaatasime kuute Jeesuse tähendamissõna.
Nüüd vaatame viite järgmist.
Tänases esimeses osas räägime leidmise rõõmust.
Meil on kolm tähendamissõna, mis moodustavad lahutamatu terviku.
Igaüks neist peegeldab erimoel seda,
kui järeleandmatult Jumal meid armastab,
soovides leida meid iseenesele.
Me oskame vaid hüüda appi,
kuid isegi, kui me ei teeks seda, otsiks Jumal meid ikkagi.
Ja isegi, kui me paneks Talle vastu, otsiks Jumal meid ikkagi.
Loeme alustuseks Luuka evangeeliumi 15. peatükist.
"Aga kõik tölnerid ja patused lähenesid Jeesusele teda kuulama.
Ja variserid ja kirjatundjad nurisesid,
öeldes: Tema võtab vastu patuseid ja sööb koos nendega!”
Siis ta rääkis neile selle tähendamissõna:
Missugune inimene teie seast,
kui tal on sada lammast ja ta ühe neist kaotab,
ei jäta neid üheksatkümmend üheksat kõrbe
ega lähe kadunule järele, kuni ta tema leiab?
Ja kui ta on tema leidnud,
siis ta võtab tema rõõmuga oma õlgadele
ja kutsub koju jõudes kokku sõbrad ja naabrid,
öeldes neile: Rõõmustage koos minuga,
sest ma olen leidnud oma kadunud lamba!”
Ma ütlen teile,
nõnda on taevas ühe meeltparandanud patuse pärast
rohkem rõõmu
kui üheksakümne üheksa õige pärast, kellele ei ole vaja meeleparandust."
Vaadates Jeesuse tähendamissõnu,
on oluline pöörata tähelepanu kolmele asjale.
Mis on selle tähendamissõna taust - kus see toimub?
Milline on kogu loo peamine probleem,
sest neis tähendamissõnades on alati mingi probleem.
Millise vastuse või lahenduse Jeesus sellele probleemile toob?
Siinne tähendamissõna oli eriliselt mõeldud
variseridele ja kirjatundjatele.
Kuigi seda kuulsid pealt teisedki nö patused -
tölnerid ja täitsa tavalisedki inimesed.
Ehk siis, seal oli igasugu rahvast.
Variserid olid väga kiivad kaitsma religioosset õpetust.
Nad tundsid väga hästi seadusi
ning tahtsid jätta religioonist mulje, et see ongi ainus tõde.
Seetõttu olid nad äärmiselt riivatud, et Jeesus veetis aega koos patustega.
Veelgi enam - paadunud patuste- ehk tölneritega.
Jeesus võttis kõik patused vastu ja isegi sõi koos nendega,
püüdes lahendada nende probleeme.
Jeesus ainuüksi ei vestelnud patustega,
aga ka sõi ühes nendega.
Lisaks sellele Ta ka õpetas neid
ning edastas neile Jumala armu tõotused.
Kuid variseridel oli sama probleem, mis kahel Tampere proual,
kes nägid ühes vanas kirikus evangeelsel üritusel
üht vägagi sandis seisus noormeest minemas altarile,
et anda oma elu Jeesusele.
Olled palunud seal altaril koos hingehoidjaga,
naases noor mees rõõmust nuttes oma kohale,
mispeale üks prouadest ütles:
"No see sell sai nüüd küll ainuüksi tänu armule päästetud."
Mispeale teine vastas:
"Mille muu põhjal siis meiegi oleme päästetud, kui mitte armust?"
Mispeale esimene seadis käed risti ja pobises: "Jaa, jaa..."
Kas Jumala arm on väljateenitav?
Või on tegu väljateenimatu armuga?
Variserid väitsid, et Jeesus kuulutab odavat armu.
"Pole ju ometi võimalik,
et keegi saab lihtsalt niisama oma patud andeks
ja seda veel tasuta!"
Jeesus vastas sellele probleemile kolme imelise tähendamissõnaga,
millest kõik peegeldavad kedagi/midagi kadunut;
suurt otsimist,
õnnelikku leidmist ja ülevoolavat rõõmu.
Ja kõik need kolm lugu lõppevad ka suure tähistamisega.
Esimene tähendamissõna rääkis oma lammastest hoolivast karjasest.
Jeesus röövis kohe loo algul oma kuulajatelt relvad
ja seadis nad ühe valiku ette.
"Kes teist käituks nii kohutavalt?
Te ju ei jätaks minemata otsima oma kadunud lammast,
jättes teda saatuse hooleks?
Miks te siis arvustate mind selle pärast,
kui mina otsin kadunud inimhingi?"
Siinses tähendamissõnas kaotab halb karjane ühe lamba,
mis läheb hästi kokku variseride- ja kirjatundjatega.
Nad oleks pidanud kandma hoolt Iisraeli lammaste ehk juutide eest.
Tähendamissõna lõpuosa läheb aga hästi kokku Jeesusega,
kes võrdleb end hea karjasega, kes läheb otsima kadunud lammast.
Tegelikkuses ei jätaks ükski karjane
nii suurt hulka lambaid omapäi.
Tavaliselt oli nii suure karja puhul rohkem karjaseid,
mistõttu tõenäoliselt oli selleski loos rohkem karjaseid kui vaid see üks.
Nii et, karjane ei pidanud tingimata jätma oma 99 lammast omapäi.
Selles tähendamissõnas ei räägita teistest karjastest midagi,
kuid mainitud karjane oli igal juhul valmis nägema vaeva,
et leida see üks kaduma läinud lammas.
Kui lammas ära eksib, valdab teda kabuhirm.
Ta hoiab võimalikult maad ligi, väriseb ja määgib.
Ja kui ta siis lõpuks leitakse, on ta nii suures šokis,
et ei suuda omal jalul seista või käiagi.
Ka siis mitte, kui teda toetatakse.
Ta ei vasta ka karjase kutsele, vaid ainuüksi määgib.
Nii peab karjane kandma vahel isegi 35-kilost lammast oma õlgadel.
Vaid karjase ennastohverdav tegu võib päästa lamba elu.
Jumal armastab meid ja sind nii palju,
et Ta on vajadusel nõus jätma kõik teised lambad saatuse hooleks.
Tõsi, Ta ei pea küll seda tegema, sest Ta on Jumal,
kuid Ta armastab nii väga igat oma last,
et Ta on valmis nägema palju vaeva
ja kandma oma õlul ükskõik, kui rasket meest või naist,
et tuua nad tagasi karja juurde ja iseenda ligi.
Oma suhtes Jumalaga
oleme me sama abitud, kui eksinud lammas.
Me ei oska soovida muud, kui et vaid meid leitaks,
samal ajal määgides oma koha peal.
Me ei oska isegi käia või seista omaenda jalgadel.
Seda siis vaimses mõttes.
Nii saamegi olla vaid kantavad.
Meeleparandus ehk pöördumine
tähendab usaldada end Jeesuse - me hea karjase kantavaks.
Rõõm leitud lamba üle oli meeletu
ja seda rõõmu tuli jagada nii sõprade- kui naabritega.
See oli suur asi, kui lammas sai leitud.
Ma tõesti ei tea, kas see ka päriselt oli nii,
et iga lamba leidmise peale tuli korraldada pidu,
kuid siinses loos seda vähemalt rõhutatakse.
Karjane rõõmustas nii lamba, kui eeldavasti ka iseenda pärast,
et ta ei pidanud seda lammast kinni maksma.
Kuigi Jeesus maksis vabast tahtest selle hinna.
Taevas tuntakse rõõmu sinu pääste üle.
Kui üks inimene leitakse üles,
kui üks inimene pöördub,
kui üks inimene leiab tee Jeesuse õlgadele,
kes kannab Ta oma karja juurde,
siis taevas valitseb suur rõõm.
Rõõm igaühe üle, kes laseb end leida,
kes parandab meelt ja pöördub Jumala poole.
Taevas on suurem rõõm ühest meelt parandavast patusest,
kui 99'st õigest, kes ei vaja meeleparandust.
See on väga huvitav.
Jeesus suunas need mõtted variseride poole,
kes pidasid end tölneritest ja teistest patustest paremaks.
Nad ei pidanud vajalikuks Jumala poole pöördumist selliselt
nagu Jeesus seda õpetas.
Taoline suhtumine jätab inimese Jumala armust väljapoole.
Sõna "meeleparandus" kasutatakse siin kestvas ajavormis.
Me ei pea parandama meelt vaid korra elus,
aga pidevalt.
Ja seda otsib Jeesus meiegi eludest.
Jesaja 53:6 on öeldud:
"Me kõik eksisime nagu lambad, igaüks meist pöördus oma teed,
aga Issand laskis meie kõigi süüteod tulla tema peale."
Lamba leidmine valmistas suurt rõõmu,
nii nagu ka raha leidmine.
Teine tähendamissõna, mis on seotud sama teemaga
ja mille Jeesus jagas kohe peale lamba tähendamissõna,
räägibki raha leidmisest.
Luuka 15:8-10 "Või milline naine, kellel on kümme drahmi
ja kui ta ühe drahmi on ära kaotanud,
ei läida lampi ega pühi maja ega otsi hoolega,
kuni ta selle leiab?
Ja kui ta selle on leidnud, kutsub ta kokku sõbrad ja naabrid,
öeldes: Rõõmustage koos minuga,
sest ma olen leidnud oma drahmi, mille kaotasin!”
Nõnda, ma ütlen teile, tõuseb rõõm Jumala inglite ees
ühe patuse pärast, kes meelt parandab.”
Samad asjad korduvad taas, lihtsalt erivaatenurkade alt.
Jeesus kujutas Jumala otsivat armastust
sama näite kaudu, mis puudutab lamba või raha leidmist.
Samas astus Ta sellega oma kuuljate vaimulikele varvastele,
kasutades ühe tähendamissõna peategelasena naist.
Sellega aga eristub ta
pea kõigist teistest tähendamissõnade kasutajatest Piiblis
Üliharva, kui keegi kasutas peategelasena naist.
Samas aga lõi see Jeesust kuulavatele naistele
samastumise võimaluse.
Jeesus oli väga radikaalne, kutsudes ka naisi üles päästele.
Tol ajal polnud see midagi iseenesestmõistetavat,
nii et see oli variseride jaoks ühtaegu üllatav kui ka solvav.
Kapernauma ja ka Galilea kodudes olid põrandad basaltkivist,
mille vahel olid sageli suured praod.
Nii olid need sobivaks paigaks kõigile kaduma läinud väärtesemetele.
Ja kuna majas polnud loomulikku valgust,
kui just silmade kõrgusel olev imeväike aknaava välja jätta,
siis tähendamissõnas mainitud naine pidi süütama lambi,
et kaotatud raha üles leida.
Ta käis üksipulki kogu põranda läbi -
sama suure, kui meie garaažide põrandad,
et leida see raha.
Mis raha see oli?
Mainitud piiblitekst ei räägi sellest, mistõttu arvamusi on erinevaid.
On neid, kes arvavad,
et tegu oli laubaehte või kaelakee küljest kukkunud rahaga.
Tegu oli nö ilurahaga.
Pulmakaunistuste küljest kukkunud raha
seostati vahel isegi truudusetusega.
See võib ka selgitada seda,
miks selle raha leidmine nii suurt rõõmu valmistas.
Teised arvavad, et raha pärines naise majapidamisraha seast.
10-ühikuline hõberaha võis olla 1/3 mehe palgast.
Drahm oli ühe mehe päevapalk.
Oled sa kunagi kaotanud midagi väärtuslikku?
Kohe midagi tõeliselt väärtuslikku?
Oled sa enne reisile minekut passi otsinud?
Või autovõtmeid, rahakotti, mobiili
või naabrite kodu võtmeid,
kui seal nende välisreisi ajal koera hoidmas käisid või lilli kastsid?
Või oled äkki kaotanud kassi, kes sulle hoida anti?
Igasugu kummalisi olukordi ju on,
mis toovad samas külmahigi laubale ja on lihtsalt kohutavad.
See asi lihtsalt tuleb üles leida
ja kogu selle loo käigus elavneb su palveelu üllatavalt ruttu.
See käivitub kohe hetkega.
Ja milline kergendus see siis on, kui see asi või kass saab leitud!
Siis polegi muud, kui tahaks kohe peo korraldada.
Nii nagu oma lamba leidnud karjasele,
oli ka selle naise jaoks raha leidmine nii suur rõõmupõhjus,
et ta kutsus oma naabrid ja sõbrad kokku seda tähistama.
Seal, kus karjane rääkis oma kadunud lamba leidmisest,
isegi, et karjane ise oli lasknud sel lambal kaotsi minna,
siis raha loos tunnistas naine ise,
kuidas ta oli ise oma kallihinnalise raha kaotanud,
aga samas siis ka jälle leidnud.
Seegi kõik oli taas kivi variseride kapsaaeda,
keda oli õpetatud rõõmustama selle üle,
et nad polnud sündinud naistena.
Jeesus andis mõista,
et mis puudutab suhet Jumalaga, siis selles on naine võrdne mehega.
Ja sageli on naine ka ausam - vähemalt selle raha loo põhjal,
mis oli variseridele veelgi valusam hoop.
Jeesus lõpetas selle tähendamissõna sama võrdlusega kui karjase oma,
öeldes, et taevas on suur rõõmupidu.
Taevainglid tunnevad rõõmu iga inimese üle,
kes tunnistab oma patud ja pöördub Jeesuse poole.
Nad tunnevad rõõmu igaühe üle, kelle Jeesus üles leiab;
igaühe üle, kes tunnistab oma pattu.
Olgu selleks siis variser, tölner või mõni Soome mees või naine.
Nii nagu karjane otsis oma lammast, tema leidmise üle rõõmustades
ja nii nagu naine otsis kadumaläinud raha,
tundes rõõmu selle leidmisest,
nõnda otsib ka Jeesus sind.
Küsimus vaid on, kas oleme nõus tunnistama oma pattu
ja haarama kinni Tema armust?
Jumal peab vahel juhtima meid pikki ja käänulisi teidpidi,
et saada meid alistuma iseenda ees.
Kolmas leidmise rõõm ehk tähendamissõna...
Meil on siiani olnud juttu kadunud lambast ja kadunud rahast
ning nüüd räägime kadunud pojast.
Seda nimetatakse vahel ka laristava poja looks,
kuid tegelikult on see tähendamissõna kadunud pojast
ja Luuka 15:11-13 ütleb selle kohta järgmist:
"Jeesus ütles: Ühel inimesel oli kaks poega.
Ja noorem neist ütles isale: Isa,
anna mulle kätte see osa varandusest, mis saab minule!”
Ja isa jagaski varanduse nende vahel.
Ja juba mõne päeva pärast kogus noorem poeg kõik kokku
ning reisis kaugele maale,
ja seal pillas ta ära oma vara, elades ohjeldamatult."
See kadunud poja lugu
koondab enda alla Jumalat otsivad patused inimesed.
Loos olev isa langetas täiesti enneolematu otsuse.
Selle asemel, et pahandada ja vihastuda teda häbistava poja peale
oli ta nõus poja naeruväärse palvega.
Lähis-Ida kultuuri arvestades
tähendas poja palve sisuliselt oma isa surma soovimist.
Pärandust ei antud kunagi ette välja.
Isegi mitte siis, kui vanem oli juba ülivana.
Rääkimata siis veel sellest, kui isa oli elujõuline keskealine mees.
Me küll ei tea täpselt, kui vana see isa oli.
Teame vaid, et tal oli kaks täisealist poega,
kelle vanustest ei tea me samuti midagi.
Kuid poja sõnum isale oli sisuliselt see:
"Oleks hea, kui sureksid ära.
Aga kui mitte, siis anna mulle minu pärandiosa juba praegu."
See oli täiesti kohatu ja enneolematu!
Kummaline aga on see, et isa oli poja suhtes armuline.
Seda mitmeid kordi kogu selle loo jooksul
ja see oli nüüd esimene kord.
Ta rahuldas selle palve.
On öeldud, et tõeline vabadus
tähendab lasta teisel osapoolel öelda vabalt "ei"
talle pakutavale lähedusele ja armastusele.
Tõeline armastus ei sunni kedagi armastama.
Isa andis ja poeg lahkus, sest poja jaoks oli isa juba kui surnud.
Küll aga polnud poeg isa jaoks surnud.
Ja me jätkame selle tekstiga:
"Aga kui ta oli kõik ära kulutanud, tuli sellele maale kange nälg,
ja puudus hakkas temalegi kätte tulema.
Ja ta läks ja poetas enda ühe sealtmaa kodaniku juurde
ning see saatis ta oma väljadele sigu hoidma.
Ja ta püüdis oma kõhtu täita kõtradest, mida sead sõid,
ja ükski ei andnud talle."
Poja lahkumine isa juurest ja kodust viis ta suurte probleemideni.
Suuremate probleemideni, mis ta elus olid eales enne olnud.
Raha sai kiiresti otsa ja poiss oli korraga vaene.
Rikka juudipoisi pidutsemine ja prassimine lõppes kehvasti.
Näljase- ja kodutuna jõudis ta ühe paganast mehe juurde,
kellelt tööd paluda.
Häbi süvenes veelgi,
kui ta pidi hakkama hoidma juutide jaoks rüvedaid loomi.
Võime lausa kuulda variseride kinnitavaid möhatusi
või mõttelist "Aamen" ütlemist Jeesuse õpetusele,
kui nad kuulevad,
kuidas see juudipoiss soovis, et ta võiks olla siga,
et saada osa sigade toidust.
Nii nad eeldavasti need seosed enda jaoks tekitasid.
Kuid poiss ei saanud isegi seatoitu,
mispeale variserid mõtlesid kindlasti:
"No nii see läheb, kui häbistada oma isa ja juudi juuri."
Nii et, üks kordki noogutasid nad Jeesusele kaasa.
Isa hülgamine ja patu poole pöördumine
viis krahhini,
kus poiss häbenes oma ihu ja tegelikult kogu oma olemust.
Variserid olid sellega päri ja ütlesid: "Hea lugu, Jeesus! Väga hea lugu!"
Kuid siis hakkasid häirekellad nende kõrvus vaikselt lööma:
"Kas poiss näitab tõesti üles mingeid muutumismärke?
Ta ju ei julgeks!"
Tekst jätkub järgnevalt: "Aga kui ta mõttesse jäi, siis ta ütles:
Kui palju palgalisi on mu isal ja neil on leiba küllalt,
aga mina suren siin nälga!
Ma tõusen ja lähen oma isa juurde ja ütlen talle:
Isa, ma olen pattu teinud taeva vastu ja sinu ees,
ma ei ole enam väärt, et mind su pojaks hüütaks!
Pea mind nagu üht oma palgalistest!””
See on nüüd koht,
mille üle paljud kristlastest õpetlased on arutlenud ja isegi vaielnud.
Kas poja kahetsus oli ehe või mitte?
Nälg viis ta viimse piirini.
Ta oli kaotanud kõik - ka oma väärikuse.
Seetõttu sepitseski ta plaani,
mis suure tõenäosusega pidanuks töötama.
Ta valmistas isegi oma kõne ette,
milles tunnistas oma pattu ja avaldas soovi saada isa teenijaks.
Lääne maailmas tõlgitakse "mõttesse jäämist" kahetsusena,
kuid idamaades viitab see vaid sissepoole pöördumisele enda sees.
Tekst jätkub sellega,
kus poeg mõtleb veelgi põhjalikumalt kõik läbi,
pannes paika sobiva plaani ja sõnad,
mis aitaks tal tagasi saada kõik selle, mis tal kord oli
või peaaegu kõik selle.
Nii asuski ta tagasiteele,
mis oli parim tegu, mida ta eales oli teinud.
Ta läks koju.
Mis iganes ka ta motiivid polnud - kõige olulisem on see, et ta läks.
Sellega tahan ka siinkohal lõpetada.
Me teame, et see lugu lõppes suure peoga
ja poeg sai tagasi oma lapse staatuse.
Isa läks talle joostes vastu,
mis polnud üldse mitte sobilik sellisele auväärsele mehele,
kuid isa andis talle armu.
Tahan lõpetada selle kahetsuse ja meeleparanduse teema -
kas see poiss siis tegi seda siiralt või mitte
ja küsida, kui palju paremad me enda kahetsemine
ja meeleparandus on?
Mitte just väga palju paremad.
Me isegi sepitseme teatud plaane Jumala ees.
"Kui ma nii teen, annab Jumal mulle andeks;
kui ma seda teen, saan osa Tema õnnistustest"
ja meid ei huvita karvavõrdki, et oleme riivanud Isa südant
ning meelt.
Isekus ja oma edu ning kasvu tagaajamine
on sageli kõige peamisemad põhjused,
miks me üldse tuleme Jumala juurde.
Seetõttu on oluline tunnistada üles oma motiivid
ja mis iganes need ka poleks -
tulla siiski Jeesuse juurde ja saada osa Tema armust.
Nii nagu too maine isa,
nii jookseb ka me taevane Isa meile vastu,
haarab meid oma embusse ja annab meile andeks,
kinkides meile samas lapse staatuse.
Ta annab meile tõeliselt andeks,
mida iganes ka inimesed me kohta ei ütleks.
Palume üheskoos.
Issand, me täname Sind
nende kolme leidmise tähendamissõna eest.
Täname Sind, et tahad leida üles igaühe meist,
tuues meid oma karja juurde, pannes meid oma kukrusse
ja tehes meist oma lapsed.
Aitäh Jeesus, et teed seda ka just praegu
ja kutsud meid.
Tule me ellu ja armasta meid iseenesele, aamen.
Tore, et olid koos meiega.
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 eur)
või tehes pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee
Jätkame taas järgmine kord.
Seniks aga - ole tuhandeks õnnistatud
ja kõike head!
Tõlge: Anne-Ly Raukas