VARAAIT
Tere tulemast "Varaaita"!
Oleme rääkinud sõprusest
ja küsinud, mida see sõprus endast tegelikult kujutab?
Lisaks sellele oleme rääkinud ristiusu ja sõpruse omavahelisest seosest.
Tänases osas räägime aga sõprusest ja ustavusest.
Sõpruse olemusega käib kaasas teise suhtes ustav olemine.
Seetõttu ka, kui me sõber murrab me usaldust,
teeb see väga palju haiget.
Mõtlesin panna tänase saate pealkirjaks
"Kui sõber petab",
kuid siis mõtlesin esitleda seda pisut positiivsemal moel.
Eeldavasti oleme me kõik kogenud petta saamist ja reetmist.
Lois Smith on öelnud:
"Kui elada piisavalt kaua, on tõenäoline,
et keegi, keda pidasid sõbraks, teeb sulle haiget.
Pühendudes lähisuhetele võtame me riski saada petetud."
Nii ongi päris paljud inimesed kogenud pettumust.
Keegi teine mees on küüniliselt väitnud:
"Alalugu on rohkem täis koerte kui sõprade vahelist ustavust."
Kui sõber petab,
siis mida lähedasem ta on, seda enam see haiget teeb.
On keegi, keda sa sõbraks pidasid, sind kunagi petnud?
Mäletan liigagi hästi üht olukorda omaenda elust üle 20. aasta tagasi.
Olin ostmas üht kristlikku raamatupoodi,
mille tarvis pidime võtma laenu,
mille käändajateks nii ma ise oma naisega,
kui kaks kristlasest meest olid.
Minu ja mu naise osalus selles oli küll väiksem kui neil meestel.
Paari aasta pärast võtsime tööle ühe inimese,
kes oli alles äsja usklikuks saanud.
Saime temaga sõbraks ja lootsime kõige täiega tema peale,
tundes rõõmu, et me firma oli saanud endale hea juhataja.
Kuid 1,5 aasta pärast olime üllatunud üha kasvavate arvete üle.
Küsides, kuidas me firmal läheb,
ütles see juhataja: "Üldse mitte halvasti.
Head lepingud saavad peagi sõlmitud."
Samas hakkasime tasapisi märkama,
et sellest raamatupoest oli saanud pigem koorem
meie vaimsele tööle
ja üldse mitte rahaallikas.
Kui olime varem mõelnud,
et see raamatupood võiks toetada meie vaimulikku tööd,
siis nüüd märkasime, et asjad läksid hoopis vastupidi -
see hoopis röövis raha, mis oli mõeldud vaimulikuks tööks.
Seetõttu hakkasimegi otsima sellele poele ostjat,
uskudes poe juhataja väiteid, et ta ise ostab selle poe niipea ära,
kui on ühe sugulase päranduse kätte saanud.
Lõpuks selgus, et mingit pärandust polegi kuskilt tulemas
ja see mees oli me poest petnud aastaga välja 120 000 marka.
Tol ajal oli tegu ikka väga suure rahaga.
Raamatupood läks pankrotti
ja juhataja sai pettuse eest 10 kuud tingimisi vangistust.
Ta palus mingi hetk mu käest andeks,
kuid ma ei suutnud talle andestada.
Kuid sellega seoses läks nii,
et samal ajal, kui tema kandis tingimisi vangistust,
sattusin mina sisemisse vanglasse.
Mina ja mu naine pidime võtma pisut laenu,
et kanda oma käändaja kohustusi,
mis põhjustas mu südames veelgi suuremat andestamatust.
Kui see mees mulle tänaval vastu tuli,
läksin teisele poole teed, et mitte midagi lubamatut teha.
Ja kui keegi mainis ta nime, tõusis suur kibestumine mu sees
ja ma oleks tahtnud kiruda teda maa põhja.
Igakord, kui jutt läks me raamatupoele,
märkasin, et räägin sellest mehest väga halval ja pilkaval moel.
Maadlesin selle kibestumisega oma paar aastat,
kuniks mõistsin, et kannan seda endaga kaasas.
Püüdsin veenda end, et tegu pole mingi kibestumisega,
kuid samas teadsin, et petan iseennast.
Lõpuks ütlesin sellest kõva häälega ja Jeesuse nimel lahti
ning hakkasin palvetama selle mehe eest.
Tasapisi hakkasid ka viha ja kibedus mu südames järgi andma,
nii et võisin täie siirusega öelda, et olen talle andestanud.
Ma ei tea, kas või kui palju oled sa kogenud midagi sarnast?
Usun, et paljud meist on.
Midagigi sarnast.
Iagl juhul, paljud on pidanud käima taolisi radu.
Piibliski on juttu nii petjatest kui petta saanutest.
Tere tulemast vaatama "Varaaita"!
VARAAIT
Üks klassikalisemaid pettuse näiteid Piiblist
on Jaakobi näide, kes pettis nii oma isa kui venda.
1. Moosese 27:18-24 on öeldud:
"Ja see (Jaakob) läks oma isa juurde ning ütles: Mu isa!”
Ja tema vastas: Siin ma olen! Kumb sa oled, mu poeg?”
Ja Jaakob ütles oma isale: Mina olen Eesav, sinu esmasündinu!
Ma tegin, nagu sa mind käskisid.
Tõuse, istu ja söö mu jahisaaki, et su hing mind õnnistaks!”
Aga Iisak küsis oma pojalt:
Kuidas sa nii kähku leidsid, mu poeg?”
Ja tema vastas: Issand, sinu Jumal, saatis mulle ette.”
Siis Iisak ütles Jaakobile:
Tule ometi ligemale, et ma sind käega katsun, mu poeg,
kas sa oled mu poeg Eesav või mitte?”
Ja Jaakob astus oma isa Iisaki juurde, ja tema katsus teda käega ning ütles:
Hääl on Jaakobi hääl, aga käed on Eesavi käed!”
Ja ta ei tundnud teda ära,
sest tema käed olid karused nagu ta venna Eesavi käed;
ja ta õnnistas teda.
Ta küsis veel kord: Kas sa oled tõesti mu poeg Eesav?”
Ja ta vastas: Olen!”"
Need sündmused pole sündinud lihtsalt lambist,
nii nagu ka mitte kõik teised piiblilood.
Nende taustal olid peredes ja suguvõsades sündinud lood.
Iisaki peres oli tehtud suuri kasvatusvigu.
Isa soosis oma esmasündinut Eesavit,
samas kui ema jälle oli kõiges Jaakobi poolt.
Lisaks sellele oli veel taustal üks prohveteering,
mille kohaselt vanem vend pidavat hakkama teenima nooremat.
Ema Rebeka püüdis seda meeles pidada,
samas kui isa mitte.
Jaakob oli juba varasemalt ostnud oma vennalt Eesavilt
Eesavile kuuluva esmasündinu õiguse,
makstes selle eest vaid kausitäie läätseleemega.
Nüüd aga sepitses ta koos ema abiga plaani,
kuidas saada isalt kätte ka tema maine õnnistus
ja suur pärandus.
Jaakob sepitses oma plaani väga hoolikalt,
tehes seda ema abiga.
Ema valmistas isa lemmikroa
ja Jaakob pani selga oma venna riided,
mis lõhnasid venna ja metsa järele.
Ta kattis oma käed looma nahkadega
ja moonutas oma häält, et kõlada Eesavina.
Ta valetas isa suu ja silmad täis, väites isale, et tema ongi Eesav.
Ja ta tegi seda rohkem kui vaid korra.
Kummaline aga on see,
et Jumal ei paljastanud Jaakobi pettust,
vaid lasigi Iisakil õnnistada teda oma päranduse ja rikkusega.
Võime vaid ette kujutada, kuidas Eesav end tunda võis.
Jah, ta oli eksinud selle vastu,
et ta polnud hinnanud oma isa vaimulikku pärandit,
kuid kogu juhtunu oli siiski liig, mis liig.
Eesav kibestus oma venna vastu
ja isegi aeg ei suutnud neid haavu parandada,
kuigi pehmendas ehk õige pisut kogu olukorda.
Kui Jaakob enam kui 20. aastat hiljem oma esiisade maale naases,
kuulis Eesav sellest ja läks oma väikevennale vastu,
omades kaasas 400. relvastatud meest.
Kuid leides eest Jaakobi poolt saadetud kingitused
ja ilmselgelt muutunud mehe ühes oma perega,
läks Eesavi süda hardaks ja ta ei tapnud Jaakobit,
vaid ta kutsus ta enda juurde elama.
See oli märkimisväärne südame pehmenemine.
Osadel meistki on ehk läinud aastaid, et anda andeks.
Mine tea, ehk oli su petja su sugulane või sõber,
kuid mida lähedasem ta sulle oli,
seda enam oled pidanud võitlema oma seesmise kibestumisega.
Rääkimata sellest, kui tegu on su oma abikaasaga.
"Kuidas ta küll sai nii teha?
Ja veel minule?
Ega ma ka mingi ideaal ole, aga kuidas ta sai nii teha?"
Distants võib küll kergendada andeks andmist,
kuid mitte tingimata.
Teatud puhkudel see kibestumine hoopis süveneb veel ajapikku.
Ja isegi, et eemal silme eest ja südamest,
siis see ei lahenda veel midagi.
Piiblis on teisigi lugusid petjatest ja petetutest.
Nagu näiteks Joosepi ja ta kavalate vendade lugu.
Või Jeesuse ja Juudas Iskarioti lugu.
Jeesuse ja Peetruse lugu jne.
Tahan siinkohal tuua veel ühe isa-poja näite,
millest samas võib olla abi meie sõprussuheteski.
See lugu on Taavetist.
2. Saamueli 15:1-6 "Ja pärast seda sündis,
et Absalom hankis enesele vankri ja hobused
ning viiskümmend meest, kes jooksid tema ees.
Ja Absalomil oli kombeks tõusta vara ja seista värava ligidal tee ääres;
igaühe, kes riiuasja pärast pidi tulema kuninga juurde kohtusse,
kutsus Absalom enese juurde ja küsis: Kust linnast sa oled?”
Ja kui ta vastas: Su sulane on ühest Iisraeli suguharust”,
siis ütles Absalom temale: Vaata, su asjad on head ja õiged,
aga kuninga juures pole sul kedagi, kes sind kuulda võtaks.”
Ja Absalom jätkas: Mind peaks küll pandama maale kohtumõistjaks!
Siis tuleks igaüks, kellel on riiu- või kohtuasi,
minu juurde ja mina mõistaksin temale õigust.”
Ja kui keegi ligines teda kummardama,
siis ta sirutas oma käe välja ja haaras temast kinni
ning andis temale suud.
Nõnda tegi Absalom kõigi Iisraeli lastega,
kes tulid kuninga juurde kohtusse,
ja nõnda varastas Absalom Iisraeli meeste südamed."
Sellelgi lool on oma taust.
Kuningas Taaveti esimene poeg Amnon
oli seksuaalselt kuritarvitanud pere ainust tütart
ehk oma õde Taamarit.
Taamari teine vend Absalom tasus aga selle häbiväärse teo eest
Amnoni tapmisega.
Peale seda põgenes Absalom 3. aastaks Jeruusalemmast eemale,
kuniks ta isa Taavet hakkas tasapisi leppima toimunuga
ja lubas tal naaseda tagasi linna.
Samas aga polnud ta siiski valmis Absalomiga kohtuma.
Ta polnud selleks võimeline.
Isa ja poja vaheline suhe oli näiliselt korras,
kuid isa võimetus andeks anda tekitas kibestumist ka ta pojas.
Kibestumise kasvades
otsustas Absalom röövida isalt ta kuninga staatuse,
röövides Jeruusalemma inimeste südamed,
mis hoidsid muidu Taaveti poole.
Taavet oli röövinud Absalomilt isa armastuse ja andestuse
ning Absalom otsustas röövida isalt ta kuninga staatuse.
Nii mustas ta oma isa kõige täiega,
lubades ise samas võtta kuulda linlaste muresid.
Nii saigi Absalomist isa Taaveti asemel kuningas
ja Taavet pidi põgenema Jeruusalemmast oma poja eest.
Mida küll Taavet tunda võis?
Piibel vastab sellele kahel moel.
Ta oli ühtpidi raskelt pettunud,
sest küsimus oli ju ta enda pojas, keda ta armastas.
Pealegi oli nende peres juba piisavalt draamat olnud.
Teisalt aga ta teadis, et Jumal on selle kõige taga.
Absalomi pettus tuletas talle meelde ta enda pattu,
tänu millele nad üldse kogu sellesse jamasse sattusid.
Oli ju Taavet rikkunud paarkümmend aastat varem abielu
oma naabrinaisega,
lastes seejärel tappa naabrinaise abikaasa,
võttes seejärel Batseba omale ametlikult naiseks.
Jumal ütles selle Taaveti patu kohta,
et valest suhtest sündinud laps saab surema peagi peale oma sündi.
Kuid lisaks sellele ei lõppe Taaveti peres
verevalamine ja vägivald.
Kogu see lugu hoidis Taavetit väga alandlikuna
veel aastakümneidki hiljem.
Tal polnud vähimatki õigust süüdistada Absalomi,
sest ühtpidi oli ta ju ise kõiges toimuvas süüdi.
Seetõttu ta oligi nõus lahkuma Jeruusalemmast
ja leppima oma rahva pilgetega.
Seetõttu ei soovinud ta ka Absalomile midagi halba.
Ta oli andestanud Absalomile kogu oma südamest
ja tal oli lõpuks ometi õige südamehoiak oma poja suhtes.
Vägagi kõnekas lugu.
Sõbra petmist on nii kaua raske andestada,
kuniks me ei näe eneses mingit viga.
Kuid niipea, kui näeme omaenda patte,
on meil ka kergem andestada oma sõbrale.
Senikaua, kui mõtleme: "Mina küll nii ei teeks!",
senikaua on meil ka peod jätkuvalt kive täis.
Kui me aga näeme,
et Jumalal oleks mustmiljon põhjust lasta meil kogeda petta saamist,
on meil ka pisutki kergem andeks anda.
VARAAIT
Miks me peaksime andestama?
Ainuüksi juba seetõttu, et see kergendab me enda olemist.
See on ainus viis saada lahti kibestumisest
ja kõigist sellega kaasnevatest kõrvalnähtudest.
Kibestumine sööb meid seespidiselt;
see närib meid.
Andestamatusest lähtuv kibedus on kui mürk,
mida üritad küll teistele sisse joota,
kuid mis tegelikkuses hävitab sind ennast.
Kordan seda veelkord.
Kibestumine on kui mürk, mida üritad teistele sisse joota,
kuid mis tegelikkuses hävitab sind ennast.
Võib-olla mingil määral ka teisi,
aga eelkõige siiski sind ennast.
Üks mu hea sõber
andis meile kord kibestumise vastu hea retsepti.
Ta võrdles hingehaavu me füüsiliste haavadega.
Jumal on loonud inimese ihu selliselt, et kui see saab haavata,
siis see haav kasvab mingi hetk kokku ja saab jälle terveks.
Kui hoida seda haava puhtana.
Sama lugu on me hingehaavadega -
need saavad terveks, kui hoiame need puhtana.
Kui aga laseme haava ligi andestamatuse, viha ja kibestumise,
tekkib seal põletik ja see mürgitab kogu hinge.
See ei parane enne,
kui me ei lase Jumalal seda parandada.
Kibestumine aga ei taha lasta Jumalal parandada.
Seetõttu on meie asi
hoida see haav läbi Jumala andestuse puhtana
ja mitte minna kibestumise teed.
See pole igakord muidugi kerge.
Vahel panevad me varasemad pettumused
varjama end kõigi teistegi inimsuhete eest,
et me ometi jälle haiget ei saaks.
Roland Dawn on kirjutanud:
"Su sõber on sulle haiget teinud ja su haav on nii sügav,
et oled ehitanud enda ümber müüri,
et mitte enam uuesti haiget saada.
Keegi ei saa meile enam haiget teha,
kui lõpetame teiste armastamise ja usaldamise."
Kui hästi öeldud.
Kui oleme elus petta saanud,
võime loobuda igasugustest inimsuhetest,
kus valitseb oht uuesti petta saada.
Kuid nii jääme kohe kindlasti üksi ja seda ka koguduses.
Sest sõprus ja usaldus käivad käsikäes.
Ainus viis, kuidas saada teistega sõbraks,
on usaldada neid.
Teine põhjus, miks peaksime andestama, on see,
et Jumal käsib seda teha.
Markuse evangeeliumis 11:25 on öeldud:
"Ja kui te olete palvetamas,
siis andke andeks, kui teil on midagi kellegi vastu,
et ka teie Isa taevas annaks teile andeks teie eksimused."
Matteuse 6:14-16
"Sest kui te annate inimestele andeks nende eksimused,
siis annab ka teie taevane Isa teile andeks,
kui te aga ei anna inimestele andeks,
siis ei anna ka teie Isa teie eksimusi andeks.
Ehk siis, Jumal käsib meil andestada neile, kes on eksinud me vastu.
See käsk on edastatud kõige kindlamal ja karmimal moel,
millest lähtuvalt, kui me ei andesta oma sõbrale,
ei andesta ka Jumal meile.
See on nii otse ja omadega öeldud, et meil polegi muud võimalust.
Kui me just ei taha veeta igavikku lahus Jumalast.
Me oleme enam kui võlglased Jumala ees,
suutmata eales maksta Talle tagasi.
See on ainus võimalus saada andeks Ta käest,
kes Ta ju tahabki andestada meile kõik me patud ja võlad.
Psalmides 103:12 on öeldud:
"Nii kaugel kui ida on läänest,
nii kaugele viib ta meist meie üleastumised."
See salm kirjeldab hästi Jumala piiritut andestust,
sest ida ja lääs ei saa kunagi omavahel kokku.
On huvitav, et Jumal ei ütle,
et Ta viib me patud sama kaugele kui põhi on lõunast,
sest minnes piisavalt kaugele põhja oled sa juba teel lõunasse.
Jumal aga ütles, et nii kaugel kui ida on läänest.
Kui sa lähed itta, oled sa alati teel itta
ja kui läände, oled sa alati teel läände.
Jumal ei sea oma piiritule armule mingeid muid tingimusi kui vaid selle,
et oleksime nõus andestama neile, kes on meie vastu eksinud.
Teine inimene muide ei pruugi ise teadagi,
et ta on eksinud me vastu.
Me peame andestama teisele sõltumata sellest,
kas ta kahetseb oma tegu või mitte.
Kolmas põhjus, miks peaksime andestama,
on see, et me ise oleme saanud andeks.
Koloslastele 3:13 on öeldud:
"Üksteist taludes ja üksteisele andestades,
kui kellelgi on teise vastu kaebust.
Nii nagu Issand teile on andeks andnud,
nõnda tehke teiegi!"
Meie hingerahu
ja Jumala käsu oluline põhjus, miks anda teisele andeks,
on see, et Jumal on andestanud meile
ja nii peame ka meie andestama teistele.
Jeesus on surnud su pattude eest
ja seetõttu peaksid ka sina andeks andma.
Kõik me patud on juba lepitatud ja seetõttu peame ka meie andestama
Jumala armastuses peituv andestus kätkeb endas ainust väge,
mis võimaldab meil tõeliselt anda teistele armu ja andeks.
See on parim ja kestev põhjus andmaks armu inimesele,
kes on meid petnud.
Nii pole meil ühtki head põhjust mitte andeks anda.
Inimsuhetes valitsev usaldus ei tähenda seda,
et me ei eksi kunagi oma sõprade vastu.
See tähendab hoopis seda, et me lepime ära ja anname andeks.
Seetõttu ka, kui oled kibestunud kellegi suhtes;
kui keegi on sind kohe julmalt petnud
kas juba ammu aega tagasi või alles hiljuti.
Kui oled solvunud mingi asja peale,
siis sa pead andma andeks.
Sest kui sa seda ei tee, sattud seespidisesse vanglasse,
liikudes igavese üksinduse suunas.
See kõik ei sünni üle öö, vaid võib võtta vahel aega.
Mul kulus andestamisele vähemalt kaks aastat
ja ma tean ka inimesi, kellel on läinud veelgi kauem.
Kuid kõige olulisem on siiski see, et oled liikumas selles suunas,
kus võid üks päev öelda, et oled andeks andnud
ja kui vähegi võimalik,
öelda isegi seda, et armastad oma sõpra.
Jumal on võimeline seda selliselt korraldama.
Kui mõtled praegu mõne inimese peale,
kellele sa pole andestanud,
siis ära lahku teleka või arvutiekraani tagant enne,
kui oled palunud Jumala poole:
"Anna mulle andeks ja anna mulle tahet andeks anda.
Anna mulle tahet tahta andestada sellele inimesele.
Anna mulle tahet tahta, tahta, tahta andestada
sellele inimesele."
Ütle teadlikult lahti sellest kibestumisest,
mis on su sisse jäänud.
Otsusta just nüüd ja praegu andestada kogu südamest üksteisele,
sõltumata sellest, mis tundeid sa ka ei tunneks.
Nii saad ka kogema,
kuidas kibestumine annab tasapisi järgi
ega valitse enam su üle.
Palume üheskoos.
Jeesus,
me tuleme Su ette ja palume, et andestaksid meile me patud
ja annaksid meile armu andestada neile,
kes on meie vastu eksinud.
Issand, me ei taha hoida kinni sellest kibestumisest.
Ma ei taha hoida kinni sellest kibestumisest.
Anna mulle armu andestada sellele, kes on mu vastu eksinud.
Aitäh Jeesus, et annad selle armu.
Samas kingi ka see hetk ja võimalus kohtuda selle inimesega.
Isa, me täname Sind Jeesuse nimel, et oled andestanud kõik me patud
ja et Jeesus on viinud need kõik Kolgata ristile.
Me kiidame Sind Isa, Poeg ja Püha Vaim.
Aamen.
Tore, et olid taas meiega.
Jätkame järgmine kord juba uue teemaga,
milleks on "Täis paak".
Seniks aga - ole tuhandeks õnnistatud ja kõike head!
Tõlge: Anne-Ly Raukas
Soovides toetada TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7 eurot)
või tee pangaülekanne, leides me andmed www.tv7.ee
Teeme üheskoos võimalikuks, et TV7 saated oleks jätkuvalt eetris.
Aitäh, et toetad TV7 tööd! Kõike head!