VARAAIT
Tere tulemast "Varaaita".
Võib öelda, et kristlust on mitmesugust.
Kuidas me seda teame?
Milline on õige ja milline vale?
Sõltub see rääkija hääletugevusest,
kõneoskusest, välisest olemusest, riietusest või millestki muust?
On seda näha sellest, mis juhtub või väidetakse juhtuvat?
Või sellest, milline on atmosfäär?
Kas see ängistab või teeb meele rõõmsaks?
Mäletan üht koosviibimist,
kus ühtede meelest olid taevaluugid avatud
ja teiste meelest oli tunda õhus väävlihaisu nagu põrgu eesõues.
Kuidas suhtuda kristlusesse, millega ei saa minna kaasa?
Kas mina ja mu vaimne taust on kogu tõe mõõdupuu?
Mille põhjal ma otsustan, kas areng on liiga tundeline,
liiga õpetuslik või liiga sobilik?
Mille alusel me hindame õpetusi, õpetajaid, liikumisi,
kogukondi ja kogudusi?
Üheks kriteeriumiks on see, mida kuulutatakse.
Milline pilt Jeesusest antakse ja kuidas Piiblit kasutatakse.
Kas püüeldakse selle poole, et Piibel on elu ülimaks juhendiks?
Või tõlgitsetakse Piiblit läbi võimsate värviliste prillide?
Teiseks ajendiks on see, milline on kuulutaja enda elu?
Kuidas on elada tema kõrval?
Kolmandaks ajendiks, millega tuleks õpetusi ja õpetajaid läbi katsuda
on see, millist elu ja millist vilja nende õpetus toodab?
Toob see lähemale Jeesusele?
Kas järgijad armastavad üle kõige oma juhti, ennast või Jumalat?
Inimene suudab jäljendada elavat kristlust inimlike vahenditega.
Kuid me ei suuda kunagi ise tekitada ehtsat vaimset elu.
Ainult Jumal suudab seda.
Hea lennuki tunneb ära sellest, kas see lendab või mitte.
Tänapäeval esineb palju oma hinge väega toodetud "kristlust",
kus pole kohta Pühale Vaimule.
See ei tõuse õhku.
See toidab hinge, aga mitte vaimu.
See keskendub inimese õnnele, kuid mitte Jeesusele.
Kuidas teha vahet, kas teeme asju hinge jõul ja millal vaimu jõul?
Ennem peaks asju täpsustama,
kuid ütleks praegu: tere tulemast meiega "Varaaita"!
VARAAIT
Piibli järgi lõi Jumal inimese.
Mooses kirjutab oma esimeses raamatus nii:
"Ja Issand Jumal valmistas inimese, kes põrm on, mullast
ja puhus tema ninasse eluhinguse: nõnda sai inimene elavaks hingeks."
2. peatükk, salm 7.
Jumal pani inimesse elava hinge.
Maa põrmust tehtud keha sai igavese hinge, mis ei hävine kunagi.
Piibli viis rääkida hingest pole Lääne inimestele arusaadav.
Inimese hinge kutsutakse Vanas Testamendis
teisiti sisemuseks, teisiti hingeks, teisiti südameks, teisiti vaimuks.
Seda isegi järjestikustes salmides.
Igal juhul mõeldakse alati inimese sisemust, tahteelundi keskust
koos tunnete, mõtete ja kõigega.
Vanas Testamendis määratletakse inimese hing ja keha.
2-osaline määratlus siis.
Uues Testamendis on määratlus täpsem.
Paulus ütleb oma 1. kirjas tessalooniklastele nii:
"Aga rahu Jumal ise pühitsegu teid läbinisti
ning teie vaim ja hing ja ihu olgu tervikuna hoitud
laitmatuna meie Issanda Jeesuse Kristuse tulemiseks!"
Uue Testamendi järgi on jaotis 3-osaline.
Inimesel on ihu, hing ja vaim.
Mitte, et me oleks vaim, kes elab ihus ja millel on hing,
vaid me oleme tegelikult ja ka sina oled tegelikult
ihu, hing ja vaim.
Ihu on sama palju sina, kui sinu hing ja vaimgi.
Selles loetelus jaguneb Vana Testamendi hing kaheks -
hingeks ja vaimuks.
Loomulikus langenud olekus on kõik need valdkonnad patu poolt rikutud.
Kui inimene hakkab uskuma Jeesusesse,
saab ta Püha Vaimu, kes asub temasse elama.
Paulus kirjutab nii:
"Eks te tea, et te olete Jumala tempel
ja teie sees elab Jumala Vaim?"
1. Korintlastele 3:16
Püha Vaim teeb meie ihust, hingest ja vaimust Jumala templi.
Ta valgustab ja uuendab nii meie vaimu, ihu kui ka hinge,
et neis toimuks kasv Jumala tahtele vastavas suunas.
Püha Vaim ei asenda inimese vaimu.
Ta ei võta võimust nii, et meie vaim tõrjutaks kõrvale
ja et selle mõju kaoks.
Ta ei võta võimust ka nii,
et meie vaim poleks võimeline patustama.
Suudame teha valesid valikuid ka usklikena,
kuigi meis elab Püha Vaim.
Kuid Püha Vaim tuletab meile meelde, mida Jeesus on käskinud meil teha
ja annab meile jõudu uskuda Jeesusesse.
Paulus kirjutab ka nii:
"Nõnda on ka surnute ülestõusmine:
kaduvuses külvatakse, kadumatuses äratatakse üles,
autuses külvatakse, kirkuses äratatakse üles,
nõtruses külvatakse, väes äratatakse üles,
maine ihu külvatakse, vaimne ihu äratatakse üles.
Kui juba on olemas maine ihu, siis on olemas ka vaimne ihu.
Nõnda on ka kirjutatud: Esimene inimene Aadam sai elavaks hingeks.”
Viimne Aadam sai vaimuks, kes elustab.
Kuid esmalt ei ole vaimne, vaid maine, siis alles tuleb vaimne."
Hingelise all mõtleb Paulus tervikut -
meie hinge, meie vaimu ja ka meie keha.
See on Jumala poolt loodud tervik.
Kuid patu ja pattu langemise tõttu kaugel täiuslikkusest.
Kõigel meie poolt tehtul on juures nõrkuse ja puudulikkuse märgid.
Mitte kunagi ei saa see nii pühaks, et kõlbaks sellisena Jumalale.
Me vajame alati ja pidevalt Jeesuse lepitustööd,
et kõlvata Jumalale.
Kord kohelejõudnuna saab see puudulikkus täiuslikkuseks,
nõrkus saab tugevuseks, alandlikkus muutub kirkuseks,
hingeline vahetub vaimse vastu.
Hingelise all mõtleb Paulus tavaliselt meie ihus elatavat elu.
Vaimne on nähtav ja täiuslik tõelisus alles ükskord taevas.
Selle pärast on meiegi vaimsus selles ajas,
meie loomuliku inimese tõttu poolik ja puudulik.
Kuid see on ehtne.
Jumal mõjutab seda Püha Vaimu kaudu.
Kuid kõiges, milles on Jeesus,
on Tema kaudu täiuslik ja püha ning puhas vaimsus,
isegi, kui see paistab puudulikuna.
Me oleme paindlikud asendama, matkima ja imiteerima
Jumala poolt meis sünnitatud vaimset elu
hingelise usklikkusena, sellepoolse usklikkusena.
Me suudame seda, igaüks.
Hingelisus on mõiste, mida kristlased üldiselt
veel paarkümmend aastat tagasi tundsid.
Noorematele meie seast on see tõenäoliselt tundmatu mõiste.
Teen väikest uurimust, küsides oma lastelt ja teisteltki,
mida tähendab hingelisus?
Noortele ei tähenda see midagi.
Hingelisusena on varemalt mõeldud sellist kristlust,
mis on tõdetud liiga karismaatiliseks,
liiga ekstaatiliseks, liiga tundeliseks või õpetuslikult metsikuks.
kuidagi imelikuks kristluseks,
Piiblit meelevaldselt tõlgitsevaks kristluseks jne.
Hingelisus on olnud silt, mille all on toodetud
karskele kristlusele võõrast religioossust.
Tihti on seda kasutatud pitserina: "Oi, see on hingeline."
See on olnud oivaline viis teiste kritiseerimiseks
ja tõstmaks esile oma nägemust, kui tõe mõõdupuud.
Sõna hingelisus on täiesti kasutuskõlblik edaspidigi.
Seda peaks täpsemalt määratlema ja kasutama ettevaatlikult.
Mida hingelisus ei ole?
Hingelisus ei ole tunne või tundelisus, ega tunnete näitamine.
Ka Jumala teenimises mitte.
Mitte rohkem, kui kange kaelaga vaimulike laulude laulmine.
Personaalsust ei tohiks kunagi tembeldada hingeliseks või vaimseks.
Ka mõistuse inimene oskab olla hingeline.
Näiteks olles uhke ja halvustades teisi.
Õige õpetuse pärast ägestumine, seegi võib olla hingeline.
Hingelisus ei ole ka sama, mis karismaatilisus,
ega armuandide järele janunev kristlus.
Armuannid kuuluvad elava kristluse juurde.
Nad on rohkem või vähem ebatäiuslikud,
kuid nad on osa kristlusest.
Jumal töötab nende kaudu koguduses,
ilmutades oma kõikvõimsust ja armastust meie suhtes.
Ta räägib konkreetselt,
nagu ajakohastades oma Sõna selles hetkes, andide kaudu.
Ta kutsub meid paluma armuande ja kasutama neid armastuses.
Hingelisus ei ole ka sama, mis kogemuslikkus.
Jumala üleloomulikkus ja imed kuuluvad elava kristluse juurde. Alati.
Me kogeme Jumala väge erinevatel viisidel.
Ühed kogevad seda võimsamalt, kui teised.
Igal juhul on see kogetav.
Kõik kogemused peab katsuma läbi Jumala Sõnaga.
Suur küsimus on see,
millise koha me anname vaimses elus oma kogemustele?
Kas meid juhib meie kogemus või juhib meid rohkem Jumala Sõna?
Millal siis on tegemist negatiivse hingelisusega?
Ma kordan: millal on tegemist negatiivse hingelisusega?
Siis, kui üritame inimlike vahenditega asendada,
matkida või manipuleerida Jumalat
ja Jumala Püha Vaimu tööd.
Kui me asendame hingega vaimus puuduolevat.
Kui me asendame Püha Jumala tööd ja tegevust oma usklikkusega,
üritades endast välja pigistada seda, mida vaid Jumal suudab korda saata.
Siis, kui tembeldame Jumala töö inimese poolt tehtuks,
ka siis oleme seotud vale hingelisusega.
Igatahes on Jumala poolt tehtu asendamine inimlike pingutustega
alati hingelisus.
Selle kohta on hea näide Aaroni püstitatud kuldvasikas.
2 Moosese raamat, peatükk 32.
Loeme siit nii:
"Kui rahvas nägi, et Mooses viivitas mäelt tulekuga,
siis rahvas kogunes Aaroni ümber ja ütles temale:
Võta kätte ja tee meile jumalaid, kes käiksid meie ees,
sest me ei tea, mis on juhtunud Moosesega,
selle mehega, kes tõi meid Egiptusemaalt välja!"
Siis Aaron ütles neile:
Rebige ära kuldrõngad, mis on kõrvus teie naistel,
poegadel ja tütardel ja tooge need mulle!”
Ja kogu rahvas rebis ära kuldrõngad,
mis neil kõrvus olid ja tõi need Aaronile.
Tema võttis need vastu nende käest,
töötles lõikeriistaga ja valmistas valatud vasika.
Siis nad ütlesid:
See on su jumal, Iisrael, kes tõi sind Egiptusemaalt välja!”
Kui Aaron seda nägi, siis ta ehitas selle ette altari;
ja Aaron hüüdis ning ütles: Homme on Issanda püha!”
järgmisel päeval tõusid nad vara ning ohverdasid põletusohvreid
ja tõid tänuohvreid;
ja rahvas istus maha sööma ja jooma ning tõusis üles mängima.
Mooses oli tõusnud mäele kohtuma Jumalaga.
Ta oli läinud hankima Jumalalt juhendeid rahva jaoks.
Suure juhi viibides tekkis rahva seas ebakindlus
ja nad nurisesid Aaroniga.
Aaron ei hakanud Moosest tagasi ootama,
sest pinge tõusis suureks.
Seetõttu oli ta valmis asendama õiget Jumalat inimliku aseainega.
Sellega, mida inimestel juhtus olema.
Rahvas andis kulda ja Aaron valmistas vormi,
teades täpselt, mida ta teeb.
Kui Aaron valas kuldse sõnni, tõdes rahvas üksmeelselt,
et see on Jumal, kes tõi neid, Iisraeli, ära Egiptusest.
Kuidas võis küll Aaron niimoodi teha?
Kas ta ei tundnud oma Jumalat?
Tundis küll!
Kuid ta kartis, et rahvas tuleb talle kallale.
Võib-olla jooksevad mööda kõrbe laiali,
või hoopis otse Egiptuse poole.
Midagi pidi ette võtma,
rahvas pidi usaldama Jumalat.
Nii kujundaski Aaron Jumala
oma kogemustele ja keskkonnale sobivaks.
Jumalast polnud pilti, see oli vaja välja mõelda.
Sõnni kuju oli viljakuse sümbol -
ka Egiptuses oli kummardatud Apis-härga.
Loomupärane Aaroni usklikkus õpetas teda Jumala ette kujutamises.
Ja siis algas pöörane pidutsemine.
Inimese loomupärane usklikkus oli kõik selle planeerinud.
See oli ehtne hingelisus kõige puhtamal kujul.
VARAAIT
Meiegi kujutame tihti Jumalat ette
oma kogemustele ja ümbruskonnale sobitatuna.
Me mugandume kristlastenagi
ühiskonna moraalsete ja hingeliste väärtustega.
Kujutleme Jumalatki sobituvat nende järgi,
arvates, et Jumalgi muutub.
Ennem oli Jumal selle osas karm, kuid enam mitte.
Ta on muutnud meelt.
Mõtleme, et Jumal aksepteerib seda, mida üldine arvamus soovitab
ja mida ta üha uuesti otsustab...
Me kujutleme kergesti Jumalat lõbusaks, tavaliseks, värvituks,
hambutuks, arvamuste vabaks, lodevaks vanameheks,
kes ei jõua enam midagi teha
ega tee välja, millega Ta lapsed tegelevad.
Loobib ainult sajalisi, kui õigesti palutakse.
Meie aja pilt Jumalast on hingeline, meiepoolne ja üsna inimese moodi.
Jumalalt on puudu pühadus ja majesteetlikkus,
mida me pelgaksime.
Meiegi teeme Jumala endanäoliseks.
VARAAIT
Mooses jätkab oma teises raamatus nii:
"Kui Joosua kuulis rahva häält, valju karjumist,
siis ta ütles Moosesele: Leeris on sõjakisa!”
Aga tema vastas:
Ei see ole võiduhüüd, ei see ole kaotusekisa -
mina kuulen lauluhäält.”
Ja kui Mooses ligines leerile ja nägi vasikat ning ringtantsu,
siis ta viha süttis põlema ja ta viskas lauad käest
ning purustas need mäejalamil.
Seejärel võttis ta vasika, mille nad olid teinud
ja põletas seda tules
ning jahvatas, kuni see sai peeneks;
siis ta puistas selle vette ja andis Iisraeli lastele juua.
Ja Mooses ütles Aaronile: Mida see rahvas sulle on teinud,
et sa oled nende peale toonud nii suure patu?”
Aaron vastas: Ärgu süttigu mu isanda viha põlema!
Sina ise tead, et see rahvas on paha.
Nad ütlesid mulle:
Tee meile jumalad, kes käiksid meie ees,
sest me ei tea, mis on juhtunud Moosesega,
selle mehega, kes tõi meid Egiptusemaalt välja!
Ja mina ütlesin neile: Kellel on kulda, rebigu ära!
Ja nad andsid selle minule, mina viskasin tulle
ja välja tuli see vasikas.”
Kui Mooses nägi, et rahvas oli ohjest valla,
sest Aaron oli ta valla päästnud kahjurõõmuks nende vaenlastele."
2 Moosese raamat, 32.peatükk, salmid 17-25
Mooses vihastus ehk liigagi palju.
Ta ei hoidnud end vaos,
vaid viskas Jumalalt saadud tahvlid maha.
Ta oleks nagu löönud ukse nii kõvasti kinni,
et seintel rippuvad pildid kukkusid alla.
Mooses pidi hiljem need Jumala tehtud kivitahvlid
ise uuesti välja raiuma,
kuhu Jumal hiljem oma sõrmega kirjutas.
Ühelt poolt on kerge Moosese kombel vihastuda.
Kuid teisalt, kahju küll, on kerge käituda ka Aaroni kombel.
Ta ei võtnud vastutust teo eest, vaid veeretas kogu süü rahva kaela.
"Rahvas tõi kulla, mina heitsin selle tulle
ja välja tuli see."
Ta ei võtnud ise vastutust, vaid veeretas süü rahva kaela.
Lõppude lõpuks ei võtnud keegi vastutust enda kanda.
Inimlik usk ei tunne tõelist vastutust Jumala ees,
vaid veeretab süü alati teiste kaela.
"Nemad olid süüdi!"
"See on keeruline..."
"Mida muud sellise pere kõrval teha?"
"Oled andnud mulle nii keerulise abikaasa!"
Igaüks meist peab sööma oma elus vale usu vilju.
Nii selles ajas, kui ka igavikus.
Kui me just ei saa osa Jeesuse lepitustööst.
Nagu rahvas pidi sööma oma usu vilju, nii peame meiegi.
See pole ükskõik, millise Jumala endale kujundame.
See mõjutab alati teisigi.
Juuda hoiatas Uues Testamendis sellise hingelisuse eest nii:
"Teie, armsad, meenutage meie Issanda Jeesuse Kristuse
apostlite sõnu, mida nad juba enne on rääkinud.
Sest nad ütlesid teile, et viimsel ajal tuleb
oma jumalakartmatute himude järgi käivaid pilkajaid.
Need on lõhede tekitajad, maised, kellel ei ole Vaimu.
Nad on maised ja Vaimu neil ei ole."
Usun, et elame hetkel just selles ajas, mille eest Juuda hoiatas.
Meie ajas kerkib esile inimesi, kes õpetavad teistsugust Jumalat.
Teistsugust hingelisust.
Sellist, kus inimene saab teha seda sama, mis Jumalgi.
Sellist, kus puudub vajadus Jeesuse lepitustöö järele.
Sellist, kus pole vaja üha uuesti meelt parandada.
Kus pole vaja üha uuesti patte tunnistada.
See on hingeline usk, kus Jumal on asendatud
inimese kogemistega ja inimlike pingutustega.
See on selline usk, kus puudub koht Jeesuse ristile.
Kui selline on hingelisus, siis milline on vaimulikkus?
Mida vaimulikkus ei ole?
Vaimulikkus ei ole piiratud vormidega.
Vaimulikkus ei ole kui teatud laul, teatud kõne, teatud tava või tõdemus.
Vaimulikkus ei ole mingi kindel õpitud asi.
Kuigi Püha Vaim kasutab neidki, ei ole Ta seotud nendega.
Vaimulikkus on Püha Vaimu poolt sünnitatud elu inimeses.
See on suhe Jumalaga Püha Vaimu osaduses.
Seda ei saa panna kindlatesse raamidesse.
Paulus kirjutab nii.
Vabandust, Jeesus kirjutab nii, mitte Paulus:
"Ära imesta, et ma sulle ütlen: Te peate sündima ülalt!
Tuul puhub, kuhu ta tahab ja sa kuuled ta häält,
kuid ei tea, kust ta tuleb ja kuhu läheb.
Niisamuti on kõigiga, kes on sündinud Vaimust.”
Jeesus räägib siin Nikodeemusele.
Me ei näe tuult, kuid me näeme tuule tagajärgi.
Puud kalduvad, lipud lehvivad, pilved liiguvad, näeme tuule tehtut.
Samuti ei näe me Püha Vaimu.
Kuid me näeme Tema töö tagajärgi,
Püha Vaimu vilju.
Me ei saa panna Jumala tegutsemist kindlasse valemisse, et:
"Jumal tegutseb alati nõnda ja minu käsu peale." Ei.
Mis siis vaimulikkus ikkagi on?
See on Püha Vaimu sünnitatud elu Jeesuse Kristuse kaudu!
See on suhe elava Jumalaga!
Selle tagajärg on see vili, mida Püha Vaim meis sünnitab.
Paulus kirjutab kirjas Galaatlastele nii:
"Aga Vaimu vili on armastus, rõõm, rahu, pikk meel,
lahkus, headus, ustavus, tasadus, enesevalitsus."
Sellisena paistab välja ehtne Püha Vaimu toodetud vaimulikkus.
Kannatlikkus, leebus, halastus jne.
Seda ei saa järgi teha, sest tõde tuleb kiiresti esile.
Vaid Püha Vaim võib sünnitada meis Jumala tahtele vastavat vilja.
Jumal on andnud meile siin maa peal õpetuseks oma Sõna.
Ta nuhtleb ja julgustab meid püsima selle kaudu Jeesuses.
Ta puhastab meid kogu aeg Jeesuse verega pattudest,
Ta tahab seda teha.
Ta sünnitab meis armastust Jumala vastu.
Seetõttu ära sekku sellesse, mida Püha Vaim sinus sünnitab.
Jäta see Jumala hooleks,
nagu ka see, mida Jumal teistes inimestes sünnitab.
Sina keskendu Jeesusele.
Sina keskendu Jeesusele ja lase Tal Püha Vaimu kaudu
teha sinus seda, mida vaid Tema suudab teha.
Palvetame üheskoos.
Jeesus, anna meile andeks see, et oleme hingeliselt pingutanud,
et tekitada vaimsust, mis tegelikkuses seda ei ole.
Issand, tee meis oma tööd, et toota Sinu tahte kohast vilja.
Tooda meie südametes Püha Vaimu kaudu kaastunnet,
armastust, pikka meelt, andestamist, kannatlikkust, jne.
Olgem kannatlikud!
Muuda Sina meid, Jeesus ja tänud selle eest, et muudad.
Tänud, et sa oled meiega, et oled kõikvõimas ja teed meis tööd!
Jeesuse nimel, aamen!
Tänud, et olid "Varaaidas"!
Kui tahad toetada nende saadete valmimist,
siis helista 900 1777 (kõne hind 7 eur)
või saada arvele sulle sobiv summa, arvenumber ja muu info www.tv7.ee
Jätkame jälle 2 nädala pärast selle sarjaga - "Vaimuga või jõuga"
Kuni sinnani, ei muud, kui rohkelt õnnistusi!
Kohtumiseni!
Tõlge: Kuno Kivikink