VARVET
Välkommen med till VARVET
Minns du berättelsen om den fula ankungen?
Svanen som föddes i ett ankbo?
Han blev retad för att han inte var lika stilig som ankorna.
Han växte upp och blev en fin svan.
Ett annat exempel är Amy Carmichael -
som beklagade att hon hade bruna ögon -
när det varit fint att vara blåögd.
När hon kom till Indien var det bra att hon inte var blåögd -
för hon ville anpassa sig så väl som möjligt till kulturen.
Det kan ibland tyckas att Gud gjort fel.
"Han gjorde mig sådan här."
Men Gud har gett dig mycket som du ännu inte vet om.
I Hans gemenskap slår det ut i blom.
Guds tidtabell har inga fel.
När tiden var inne upphöjdes Josef till härskare över Egypten.
Och när tiden var inne -
sände Gud Sin egen Son Jesus att bli människa.
Detta ska vi tala om idag. Välkommen till VARVET.
Ifall du har en Bibel så ta fram den och följ med i den.
I 1 Mos 41:1-8 står det så här:
"Efter två år hände det att farao drömde -
att han stod vid Nilen.
Han såg sju kor, vackra och feta, stiga upp ur floden,
och de betade i vassen.
Sedan såg han sju andra kor, fula och magra, -
stiga upp ur floden.
De ställde sig bredvid de andra korna på flodstranden, -
och de fula och magra korna åt upp de sju vackra och feta korna.
Därefter vaknade farao.
Men han somnade igen och såg då i drömmen sju ax, -
frodiga och vackra, som växte på samma strå.
Sedan såg han sju andra ax skjuta upp, -
tunna och svedda av östanvinden.
Och de sju tunna axen slukade de sju frodiga och fulla axen.
Sedan vaknade farao, och se, det var en dröm.
På morgonen var han orolig till sinnes och han skickade bud -
och kallade till sig alla spåmän och alla vise män i Egypten.
Farao berättade sina drömmar för dem, -
men det fanns ingen som kunde uttyda dem för honom."
Josef hade suttit i fängelse ända tills nu.
Allt som allt tre år.
Gud hade tagit hand om honom hela tiden -
även om fängelset var en hemsk och förödmjukande plats.
Josef visste inte hur länge han skulle vara i fängelse.
Farao som det talas om var möjligen -
Sesostris II som härskade i Egypten -
från 1897-1880.
Man tänkte sig att gudarna ledde härskarna -
i synnerhet genom drömmar -
- så var det bland alla folk på den tiden.
Därför hade man en massiv armé -
av drömtydare.
Den ovanliga drömmen skrämde farao.
Den liknade ingen annan dröm.
I drömmen stod han vid Nilen - grunden till allt överflöd.
Den årliga översvämningen vattnade flodmynningen -
och förde med sig fruktbar humus.
Det skapade utmärkta förhållanden för all växtlighet.
Farao såg hur sju feta kor steg upp ur det djupa vattnet.
De kom upp på stranden för att -
äta vass av Nilens överflöd.
Det växte överallt längs stranden på den tiden.
Korna hade vassen till föda.
Korna var feta, vackra och ståtliga.
Bredvid dem steg det upp sju fula, magra kor.
De magra korna åt upp de feta korna.
Det måste vara en dröm för kor äter inte kor.
Farao vaknade ur sin mardröm -
men somnade om igen.
Den andra drömmen visade sädeskorn -
som hade sju tjocka, täta kolvar.
Bredvid dem växte sju vindpinade kolvar -
som svalde de tjocka kolvarna som de bara kan göra i drömmen.
Än en gång vaknade farao orolig ur drömmen.
På morgonen kallade han till sig Egyptens visa och drömtydare.
Drömmarna kom inte från hans undermedvetna som vanligt utan -
de kom från Gud.
Därför gav drömtydarnas böcker ingen förklaring.
När vi jämför det här med vår tid och med oss -
så kan Gud nog tala genom drömmar. Ja.
Gud har talat kraftfullt i drömmen till några av mina vänner -
och fått dem att stanna upp.
När de kommit till tro kan de ha sett två vägar och -
Gud har uppmanat dem att välja vilken väg de tar.
Men vi måste pröva våra drömmar.
Det gör vi genom Guds eget Ord, Bibeln.
Texten fortsätter i 1 Mos 41:9-16:
"Då sade överhovmästaren till farao:
'I dag måste jag påminna om mina synder.
När farao en gång var vred på sina tjänare, -
satte han mig och förste bagaren i förvar -
i det hus som tillhörde befälhavaren för drabanterna.
Då hade vi båda samma natt var sin dröm, -
och våra drömmar hade var sin särskilda uttydning.
Tillsammans med oss fanns där en ung hebré -
som var tjänare hos befälhavaren för drabanterna.
Vi berättade våra drömmar för honom och han uttydde dem för oss, -
ja, han uttydde vad var och en av oss hade drömt, -
och som han uttydde för oss, så blev det.
Jag fick tillbaka min tjänst och den andre hängdes.'
Då skickade farao bud efter Josef.
Man skyndade sig att föra ut honom ur fängelset, -
och han rakade sig och bytte kläder och kom inför farao.
Farao sade till Josef: -
'Jag har haft en dröm och det finns ingen som kan uttyda den.
Men jag har hört sägas om dig -
att när du får veta en dröm så kan du uttyda den.'
Josef sade till farao:
'Inte jag, men Gud kan ge farao ett gynnsamt svar.'"
Gud ger svar.
Det såg verkligen ut som om förste hovmästaren glömt -
vad som hänt i fängelset.
Selektivt minne eller inte - det får vi bara gissa.
Att tala om att man fått hjälp av en hebreisk slav -
var kanske inte alltid klokt.
Egyptierna såg nämligen ner på hebréerna.
Nu hade han tillfälle att vända den skamliga händelsen -
till en politisk seger -
och ge farao en bra lösning på problemet.
Saker vi glömmer kan vara viktiga för andra.
Jag hör själv till dem som ofta glömmer saker.
Sedan blir jag tvungen att be om ursäkt.
"Förlåt att jag missade det.
Ta det inte personligt. Jag menade inget illa."
Men det är klart att de sårar andra.
Faraos nöd var nu så stor att vilken drömtydare som helst dög.
Hovmästarens vittnesbörd hade stor betydelse.
Det var tur att han nu mindes och vågade berätta.
Liksom hovmästaren lovade vad som helst när han var i nöd -
så har många män och kvinnor lovat -
ge sina liv till Gud när de varit i nöd.
"Bara jag klarar mig ur det här så ger jag Dig sedan mitt liv."
Men sist och slutligen glömmer man sitt löfte.
Många som mött Jesus har glömt den hjälp de fått av Herren.
Eller åtminstone glömt att tala om det för andra.
Vi är kallade att dela med oss till andra -
av det goda vi fått av Gud.
Vi har till uppgift att vittna om Jesus -
för dem som Gud leder in i våra liv.
Ofta är det någon "olämplig politisk situation" som -
så att säga täpper till munnen på oss.
Aposteln Paulus uppmuntrade den unge, försiktige Timoteus -
att predika Ordet och stiga upp i tid och otid, -
att undervisa tålmodigt och tillrättavisa, varna och uppmana.
Det här betyder inte att man får vara oförskämd eller oartig.
Vi ska vittna om Jesus kärleksfullt och hänsynsfullt.
Man kan ta emot nästan vad som helst -
när man förstår att den andre tycker om en, älskar en.
Låt mig upprepa: -
Vi kan ta emot nästan vad som helst -
om vi känner att den som talar älskar oss.
Josef måste ändra på sitt utseende när han skulle inför farao.
I Egypten var rakat huvud och haka -
det enda rätta, civiliserade hårmodet för män.
Bara ociviliserade människor hade hår och skägg.
De högtstående hade förvisso hår och skägg, men det var konstgjort.
Man hade klätt av Josef i fängelset.
På många sätt.
Han hade berövats all egen förmåga. Han var helt beroende av Gud.
Uttydningen var inte hans egen gåva utan en gåva från Gud.
Därför var han inför farao genast redo att ge hela äran till Gud.
Vi läser vidare: (1 Mos 41:25-32)
"Då sade Josef till farao:
'Faraos drömmar har en och samma betydelse.
Gud har visat farao vad han tänker göra.
De sju vackra korna betyder sju år, -
och de sju vackra axen betyder också sju år.
Drömmarna har samma betydelse.
De sju magra och fula korna som steg upp efter dem betyder sju år, -
liksom de sju tomma axen som var svedda av östanvinden.
Sju hungerår skall komma.
Det var detta jag menade när jag sade till farao:
Vad Gud tänker göra har han låtit farao veta.
Sju år skall komma med stort överflöd över hela Egyptens land.
Men efter dem skall det komma sju hungerår och man -
skall glömma allt det tidigare överflödet i Egypten, -
och hungersnöden skall ödelägga landet.
Man skall inte minnas det tidigare överflödet i landet för den -
hungersnöd som sedan kommer, ty den skall bli mycket svår.
Att farao har haft drömmen två gånger betyder att detta är fast -
bestämt av Gud och att han skall låta det ske snart.'"
Det ser i efterhand väldigt lätt ut att tyda drömmarna.
Sju år, sju, sju, sju...
Men utan Guds övernaturliga vishet och uppenbarelse -
hade de förblivit gåtor.
I Bibeln talar talet sju om Guds fullkomlighet.
Den allsmäktige Guden själv stod för den här uppenbarelsen.
Han hade bestämt tidsförloppet -
samtidigt som det proklamerade Hans makt, inte faraos.
Drömmarna hade samma budskap. Den senare förklarade den första.
Egypten stod inför sju fruktbara år och därefter sju hungersår.
Och hungern som följde på överflödet -
skulle vara så total att man glömde -
att Egypten varit en överflödande sädesbod.
Det hade överallt rykte om sig att vara en sädesbod.
Nilen gjorde det möjligt.
Att budskapet upprepades i drömmarna -
visade att det var fast bestämt av Gud.
Det var ingen villkorlig profetia utan Guds fasta beslut.
Det var inget som människan kunde påverka.
Men det fanns ändå hopp för Egypten.
För Gud talade om vad som skulle ske på förhand.
Här finns alltså tanken att -
när en händelse säkert kommer att ske -
kungörs den två gånger och då är det säkert från Gud.
Gud ville tala om allt för farao för att -
han skulle ha möjlighet att förbereda sig.
Det är också skälet till att vi kan få veta något om framtiden.
Gud ville spara det egyptiska folket.
Det handlade ändå om mycket mer än Egyptens öde.
Överflödet och hungern tjänade som verktyg i Guds frälsningshistoria.
Utan hungern hade Israel aldrig kommit till Egypten.
Utan Egypten hade Jakobs stam aldrig blivit ett enat folk.
Utan identitet hade det inte klarat sig genom stormarna i historien.
Så att Messias sedan kunde födas ur detta folk.
Utan Josef hade Egypten inte kunnat förbereda sig och då -
hade berättelsen sett helt annorlunda ut.
Guds profetior är ofta såväl ovillkorliga som villkorliga.
Tänk på Nineves förstörelse och Jonas predikan.
Gud gav Nineve ca 200 års nådetid -
innan Jonas profetia gick i uppfyllelse.
Ändå fick den generation som hört Jonas predikan och ångrat sig nåd.
På samma sätt mötte Juda folk nåd på grund av sina fromma kungar.
Till slut skedde ändå det som det blivit sagt.
Folket fördes bort i exil.
Också Finland fick nådatid -
i skuggan av sin stora och mäktiga granne -
efter att ha ödmjukat sig i bön och bättring.
Vår framtid och vår självständighet beror helt, -
sist och slutligen, på vårt folks förhållande till Gud, -
på vårt förhållande till Jesus.
Bibelns domar i de sista tiderna är ovillkorliga.
Antikrists tid kommer även om vi inte vet tiden.
Men liksom Gud hade talat om vad som ska hända för farao -
så har Han talat om det viktigaste för oss -
så att vi kan vara beredda.
För allt som skrivits är skrivet till undervisning för oss -
så vi genom uthålligheten och trösten i Skriften ska bevara hoppet.
I Bibeln säger Gud att de här orden är fasta och sanna -
och Herren har sänt Sin ängel -
för att visa Sina tjänare vad som snart ska ske.
Jesus sa: "Se Jag kommer snart.
Salig är den som tar fasta på orden i denna bok."
(Upp 22:6-7)
Bibeln är full av profetior om framtiden.
Vi gör gott i att läsa dem, tror på dem och -
ta dem i beaktande i vårt liv.
Här behövdes nu en passande man.
1 Mos 41:33-37:
"Därför bör farao utse en förståndig och vis man -
och sätta honom över Egyptens land.
Farao bör också sätta tillsyningsmän över landet och -
ta upp femtedelen av skörden i Egypten under de sju överflödsåren.
Under dessa kommande goda år skall de samla in allt ätbart -
och lagra och förvara säd under faraos tillsyn i städerna.
Och det skall finnas förråd av livsmedel för landet -
under de sju hungerår som skall komma över Egypten.
Så skall landet inte behöva -
gå under genom hungersnöden.'
Detta tilltalade farao -
och alla hans tjänare ..."
Det var oerhört att en egyptier skulle ge direkta råd till farao.
Hovherrarna brukade ge vinkar till regenterna -
så att de kunde fatta visa beslut och farao fick ta åt sig äran.
Därför var det otroligt och något som aldrig tidigare hänt att -
en främling, hedning, slav, gav råd till regenten.
Ändå visste såväl Josef som farao att Gud talade genom honom.
Gud gav Josef vishetens och kunskapens ord.
Guds råd var kort och enkelt.
Man skulle välja ut en man att ta hand om det praktiska.
Man skulle utnämna tillsyningsmän -
som skulle ta ansvar för projektet lokalt.
Under de goda åren skulle man samla in 20 % -
av skörden att ha under hungersåren.
Det här vore ett bra råd också nuförtiden.
Man koncentrerade sädesförråden till städerna under faraos sigill.
Rådet togs väl emot av såväl farao som de andra beslutsfattarna.
När Gud visar något som ska ske är målet alltid att man ska handla.
Överlag när Gud talar om något -
försöker Gud få oss att handla enligt det, -
att rätta oss efter budskapet.
En profetia som enbart skrämmer och förlamar -
får man lämna därhän.
Många av oss har hört skrämmande profetior om -
ett folk i öst som kommer och tar det och det i besittning.
Ifall det bara skrämmer så får man lämna det därhän.
Ifall något börjar hända så kan man tänka efter vem som sa det.
1 Mos 41:38-46:
"och han sade till dem:
'Finns det någon som har Guds ande som denne man?'
Och farao sade till Josef:
'Eftersom Gud har uppenbarat allt detta för dig, -
så finns det ingen som är så förståndig och vis som du.
Du skall förestå mitt hus och allt mitt folk skall -
rätta sig efter dina befallningar.
Bara när det gäller tronen skall jag vara förmer än du.'
Farao sade vidare till Josef:
'Se, jag sätter dig över hela Egyptens land.'
Och farao tog ringen från sin hand och satte den på Josefs hand, -
och han klädde honom i kläder av fint linne -
och hängde en kedja av guld kring hans hals.
Han lät honom åka i vagnen närmast efter sin egen -
och man ropade 'Abrek!' framför honom.
Så satte farao honom över hela Egyptens land.
Sedan sade farao till Josef: "Jag är farao.
Utan din vilja skall ingen i Egyptens land -
lyfta hand eller fot.'
Farao gav Josef namnet Safenat-Panéa -
och gav honom till hustru Asenat, som var -
dotter till Poti-Fera, prästen i On.
Därefter reste Josef omkring i Egyptens land.
Josef var trettio år när han stod inför farao, kungen i Egypten.
Sedan han lämnat farao -
reste han omkring i hela Egypten."
Josef kräver inte att själv få uppgiften.
Redan att lägga fram det var livsfarligt.
Att föreslå sig själv skulle ha inneburit en säker död.
Farao tog emot Guds uppenbarelse -
och rättade sig efter den - som vi också borde.
Han förstod att Gud talat genom Josef.
Han förstod att samma vishet behövdes också i fortsättningen.
Därför kunde man inte tänka sig en lämpligare person än Josef.
Faraos hov applåderade knappast utnämningen av denne hedning.
Farao handlade modigt och visade samtidigt sin makt.
Josef blev återigen utnämnd till husföreståndarslav.
En föreståndare som handlade med sin herres fullmakt -
och var skyldig att rapportera endast till honom.
Han hade redan fått övning i uppgiften -
i Potifars hus och i fängelset.
Det här var hans yrke.
Nej, han behövde inte komma oförberedd.
Ändå fick han ett oerhört mycket större ansvar.
Samma lagbundenhet finns i det andliga ansvaret.
Gud fostrar oss genom uppgifter som förbereder oss -
för större ansvarstagande.
Också du har en kallelse i församlingen som Gud vill ge dig.
Han visar dig den när du ber Honom. Han får dig att växa steg för steg.
Men Han vill att du tar ett steg i taget -
sedan kan Han öppna något nytt för dig.
Vid den festliga installationsceremonin -
gav farao Josef sin signetring.
Med den bekräftade man kungliga dokument.
Josef handlade verkligen med faraos auktoritet.
Han gjorde självständiga beslut i regentens ställe.
Förutom de kungliga kläderna -
fick Josef guldkedjor som tecken på sin ställning och -
den näst finaste kärran i landet att åka i.
Den brokiga dräkt han -
fått av sin far i sin barndom var en profetia som -
talade om detta tillfälle när man klädde honom i kunglig dräkt.
Ropet "på knä", "abrek" var ett erkännande av regentens position.
Josef blev erkänd som härskare över Egypten.
Till ställningen hörde också en egyptisk fru, Asenat.
Dottern till prästen Poti-Fera som tjänade solguden.
Till statusen hörde också ett egyptiskt namn: Safenat-Panéa.
Betydelsen av namnet är oklar.
När vi jämför detta med Jesus -
så förnedrades Josef till fångenskap och -
Jesus förnedrades för vår skull och blev till synd, övergiven av Gud.
Josef upphöjdes från fängelset till kunglig ställning.
Jesus upphöjdes från jorden och graven till Sin himmelska härlighet.
Josef handlade med en regents hela auktoritet.
Jesus handlade och handlar -
med Sin Fars, universums härskares, auktoritet.
Josef fick ringen så han kunde bekräfta kungliga dokument.
Och Jesu eget Namn är det sigill och den fullmakt -
som Fadern högaktar.
Man föll på knä inför Josef.
Miljoner människor har knäböjt inför Jesus och ärat sin Herre.
En gång kommer alla att böja knä i den sista domen.
Josef var 30 år när han började sin tjänst.
Jesus var 30 då han påbörjade Sin tjänst på jorden.
Josef sattes att rädda Egyptens folk.
Jesus blev satt att frälsa oss.
Låt oss be tillsammans.
Tack Jesus för att det finns så mycket som stämmer med Dig -
här i Josefs liv.
Vi ber att vi genom det skulle få mod att tjäna Dig -
som är Gud och Kung och större än någon farao.
Tack Herre för att Du har förtjänat all ära.
Vi tackar och upphöjer Dig nu och för evigt. Amen.
Om du vill understöda dessa program kan du i Finland ringa 0600 10070.
Konto: FI40 1112 3000 3427 89 Ristin Tuki ry, ref. 8507
Vi kommer att tala lite till om Josefs liv i nästa avsnitt.
Till dess må du vara övermåttan välsignad! Hejdå!
Stöd Himlen TV7! I Sverige: -
Mottagare: Korsets stöd r.f. PG 97572-2 eller BG 760-2014
Översättning: Himlen TV7