VARVET
Välkommen till VARVET.
Idag ska vi påbörja en resa på allt som allt sju tillfällen -
i en biblisk persons liv.
Josefs stig var fylld av dramatik, förändringar, förväntningar -
besvikelser och helt förunderliga räddningar.
Även om vårt liv inte är så händelserikt som Josefs -
så kan vi utifrån det lära oss viktiga principer.
En sådan är att vårt ursprung, vår barn- och ungdomstid, -
inte är avgörande för slutresultatet.
Vi är inte fångar i vårt förflutna.
Det är vi inte.
När jag funderade på temat fann jag -
en nyhet från år -99 i en lokaltidning i Åbo.
I nyheten från den 27 december stod det så här...
Jag läser från mobilen om armarna räcker till...
"En 55-årig man fängslades i söndags misstänkt för -
att ha skjutit sin bror i Somero.
I samband med prövningen på söndag kväll -
erkände mannen att han skjutit sin 56-åriga bror.
Brödradråpet skedde i den dödade broderns fritidsbostad i Somero -
på julaftonen vid 18-tiden.
Skytten påträffades i sitt hem av polisen -
en och en halv timme efter dödsförvållandet.
Enligt kommissarien ser polisen fallet som uppklarat.
Bakgrunden till händelsen var Helsingforsbrödernas -
stridigheter sedan länge."
Sedan kommer en intressant mening: -
”Alkoholen hade ingen andel i fallet.”
Vad ledde till detta?
Hur kan hatet få sådana proportioner att en finsk man -
mördar eller dödar sin bror i nyktert tillstånd?
Man kunde lite bättre förstå det om alkoholen varit inblandad.
Men helt nykter...
Hur kan hatet anta sådana proportioner att -
en man dödar en annan?
Eller hur kommer det sig att tio bröder beslutar sig för att döda, -
få slut på, sin yngre brors liv?
I det första fallet, tidningsnotisen, saknas bakgrundsinformation -
men Bibeln ger bra beskrivning av orsakerna till det andra.
Tragedin i Jakobs familj hade rötter i -
faderns misslyckande som uppfostrare.
Det fanns långvariga inre konflikter i familjen.
Största problemet var månggiftet. Där var pojkar till fyra hustrur -
och en ständig tävlan om makens och pappans uppmärksamhet.
Hatet som pyrde under ytan flammade upp till sist.
Vi vet inte vad tidningen hade skrivit om den händelsen.
Kanske att motivet varit långvariga stridigheter -
mellan bröderna i Hebron -
och att alkoholen inte hade någon andel i fallet.
Välkommen med till VARVET.
Innan vi går in på relationerna i den heliga familjen -
är det skäl att nämna en episod i Josefs liv.
Man ser där Guds "vänstra" hand i arbete.
Gud förverkligar väldigt ofta sina planer genom -
motgångar och mänsklig förlust.
Människans yttre framgång och Guds välsignelse -
går inte tillnärmelsevis alltid hand i hand.
Vi kan se på Josefs liv ur två synvinklar: -
den mänskliga och den messianska.
Samtidigt som man hos Jakob såväl som Josef -
ser bristfälliga och även syndiga drag -
så ser man Guds ledning och föredöme i allt.
Guds välsignelse.
Josefs liv är en stark bild på -
Jesu väg till förnedring och upphöjelse.
Man ser en "vetekornsväg." Vägen där vetekornet dör.
Jesus sa att vetekornet måste falla till marken och dö för att -
inte förbli ett ensamt frö men om det dör ger det mycket frukt.
Så var det i Josefs liv och detsamma gäller för oss.
Gud för oss hela vägen till himlen -
genom mänskligt nederlag, misslyckande, motgångar och -
ofta genom omänskliga förhållanden.
Det är kanske inte lika våldsamt som för Josef -
men det innehåller liknande drag.
I första Mosebokens 37:e kapitel står det: -
"Men Jakob bosatte sig i Kanaans land, -
där hans far hade bott som främling.
Detta är Jakobs fortsatta historia.
När Josef var sjutton år -
vallade han fåren tillsammans med sina bröder.
Som ung hjälpte han sönerna till Bilha och Silpa, sin fars hustrur.
Och Josef berättade för deras far allt ont som sades om dem.
Israel älskade Josef mer än alla sina andra söner -
eftersom han hade fött honom på sin ålderdom, -
och han lät göra en hellång livklädnad åt honom.
När hans bröder såg att deras far älskade honom -
mer än alla hans bröder, -
hatade de honom -
och kunde inte tala vänligt med honom.
(1 Mos 37:1-4)
Josef hade en specialposition i familjen.
Fadern älskade honom mer än de andra och visade det också öppet.
Det var ett kardinalfel i uppfostran: -
att favorisera ett barn och även tala om det för de andra.
Jakob upprepade sin fars felaktiga uppfostran.
Isak hade ju på sin tid favoriserat Esau -
framom Jakob med dramatiska följder.
Jakobs söner hade överlag olika ställning i sin fars ögon.
Slavinnorna Bilhas och Silpas barn -
fick inte lika mycket uppmärksamhet av far som -
de riktiga fruarnas barn.
Leas barn kände sig också som andra klassens medborgare -
bredvid Rakels söner Josef och Benjamin.
Orsaken var att Jakob älskade just Rakel allra mest av sina fruar.
Hans attityd till barnen var en spegling av hans kärlek till Rakel.
Föräldrarnas förhållande återspeglades på barnen.
Slavinnornas söner var bittra på sin far och baktalade honom -
och pappan förvärrade situationen genom att använda Josef som kurir.
I brödernas ögon var Josef skvallerbocken.
Rollen Josef fick i familjen hade han inte valt själv.
Det måste vi minnas.
Den långärmade manteln eller klädet -
var kanske en kåpa som högt uppsatta personer använde.
Manteln som Josef bar och som han fått av far visade att -
Jakob funderade på att insätta Josef -
som släktens furste och ledare när tiden var inne.
Fadern ämnade troligtvis åsidosätta Ruben från -
positionen som förstfödd och sätta Josef på hans plats.
Fast han var den nästyngste av bröderna.
Den vanliga dräkten männen bar var en knälång, -
ofta enfärgad livklädnad med halvlånga ärmar -
som hindrade arbetet möjligast lite.
Nu var den här långa, långärmade rocken en -
smärtsam förolämpning för de män -
som redan tidigare upplevde sig åsidosatta av sin far.
Bitterheten gentemot fadern riktade sig mot Josef.
Det hörde man och såg när pojkarna pratade.
Vuxna killar var de alla.
Atmosfären i Jakobs familj var förfärligt spänd.
Man pratade fult, skrek och skällde på varandra, -
svor mycket o.s.v.
Också idag föder brist på konsekvens i uppfostran -
och favorisering av några barn bitterhet i familjerna.
Det är mycket lättare att favorisera en istället för att älska alla lika -
och låta den andre förstå vilken exemplarisk person den är.
Ifall det finns flera barn i familjen är det naturligt -
att ena föräldern kommer bättre överens med ett barn -
och den andra med ett annat. Det kan gå kors och tvärs.
Men det är aldrig barnets fel att det blivit en gunstling.
Även om barnet själviskt kan dra nytta av det.
Mose fortsätter så här (1 Mos 37:5-11): -
"Josef hade en dröm som han talade om för sina bröder.
Efter det hatade de honom ännu mer.
Han sade till dem: 'Hör vilken dröm jag har haft.
Vi band kärvar på åkern.
Då reste sig min kärve upp och blev stående, -
och era kärvar ställde sig runt omkring -
och bugade sig för min kärve.'
Men hans bröder sade till honom:
'Skulle du bli vår kung och härska över oss?'
Och de hatade honom ännu mer för hans drömmars skull -
och för det han hade sagt.
Sedan fick han ännu en dröm -
som han berättade för sina bröder.
'Lyssna', sade han, 'jag har haft en dröm till.
Jag drömde att solen och månen och elva stjärnor bugade sig för mig.
När han berättade detta för sin far och sina bröder, -
tillrättavisade hans far honom och sade: -
'Vad är det för en dröm du har haft?
Skulle jag och din mor och dina bröder komma och -
buga oss ner till jorden för dig?'
Bröderna blev avundsjuka på honom, -
men hans far lade det på minnet."
Josefs drömmar irriterade bröderna minst lika mycket som -
den färggranna, brokiga furstekappan.
Drömmarnas budskap var mycket tydligt.
Alla visste det, hans far, bröderna: -
de skulle en dag komma att buga sig för Josef -
som en högtstående person och kasta sig på marken framför honom.
Den andra drömmen visade att också Josefs föräldrar -
skulle buga sig för honom.
Bröderna var avundsjuka på Josef.
Fadern tillrättavisade och bröderna hatade honom mer och mer.
Förebråelsen från pappan var tydligen bara formell -
för Jakob gömde orden i sitt hjärta -
liksom Maria många hundra... Ett par tusen år senare.
Hur klokt var det av Josef att berätta sin dröm för bröderna?
Det var rätt så tanklöst men mycket förståeligt.
Någon som känner sig övergiven, t.ex. ett barn som mobbats, -
söker hela tiden godkännande genom att tigga stryk och -
söker erkännande av sina plågoandar på alla sätt -
även om det anar sig bli avvisat.
Jag vet det för jag har själv upplevt sådant en gång.
Man försöker gång på gång även om man anar att man får på truten.
Något i ens inre tvingar en att söka kompisarnas godkännande.
Man utsätter sig för det gång på gång.
När vi jämför med Jesus ser vi i Josef en stark förebild till Kristus: -
Jesus steg ner till jorden i sin mångfärgade dräkt - som en kung.
Gud talade genom Josefs vackra dräkt inte bara om -
Josefs kommande ära utan också om Guds Sons härlighet.
I dräkten kan man se en förutsägelse om den röda mantel -
som den romerske officeren kastade över Jesus -
och som befläckades av Jesu blod.
Likt bröderna som var ursinniga för manteln skull -
blev översteprästerna och folket bråkiga när Pilatus ropade: -
"Se er kung!"
Liksom Josef riskerade livet när han berättade om sin dröm -
kom Kristus till sitt folk och proklamerade sanningen.
En sanning man inte ville höra.
Inte för att få godkännande utan för att berätta sanningen.
Lika lite som bröderna förstod Josefs ord -
förstod lärjungarna Jesus när Han sa att Han måste gå till Jerusalem -
och lida mycket genom de äldste, översteprästerna och de skriftlärda.
Han skulle bli dödad och uppstå på den tredje dagen.
Josefs bröder reagerade på Josefs ord på samma -
sätt som judarna reagerade inför Jesus och Pilatus 2000 år senare.
De sa: "Vi har ingen kung vi har en kejsare."
Johannes skriver att Jesus kom till Sina egna -
och Hans egna tog inte emot Honom.
Hans egna tog inte emot Honom.
Texten fortsätter (1 Mos 37:12, 13, 18-24): -
"Och hans bröder gick för att vakta sin fars får i Sikem.
Då sade Israel till Josef: 'Se, dina bröder vaktar fåren i Sikem.
Jag vill skicka dig till dem.'
Han svarade: 'Jag är beredd.'
Israel sade till honom: 'Gå och se efter om allt är väl -
med dina bröder och med fåren...'
Men när de såg honom på avstånd, innan han kommit fram till dem, -
överlade de om att döda honom.
De sade till varandra: 'Där kommer drömmaren.
Kom nu, så dödar vi honom och kastar honom i en brunn!
Sedan kan vi säga att ett vilddjur har ätit upp honom.
Så får vi se hur det går med hans drömmar.'
Men när Ruben hörde detta, ville han rädda honom -
undan dem och sade: 'Vi kan inte slå ihjäl honom.'
Och han fortsatte: 'Spill inte blod!
Kasta honom i brunnen här i öknen, men bär inte hand på honom!'
Han ville nämligen rädda honom undan dem och -
föra honom tillbaka till hans far.
När Josef kom fram till sina bröder, -
slet de av honom den hellånga livklädnaden som han hade på sig.
Och de tog honom och kastade honom i brunnen.
Den var tom, det fanns inget vatten i den."
Josef närmade sig bröderna i kläderna han fått av far.
Det var knappast de bekvämaste reskläderna.
Resan tog honom tre dagar.
Hade bröderna varit lika hårda om han inte haft det plagget på?
Varför hade Josef det överhuvudtaget på sig?
Josef ville troligtvis leva ut kallelsen han fått av Gud.
Han trodde väl att bröderna skulle börja godta -
positionen Gud gett honom som släktens överhuvud -
och bärare av välsignelsen.
Ändå kom han aldrig att få rollen som bärare av släktens fortbestånd.
Bröderna gjorde upp en plan att döda Josef och -
förklara att det skett på naturlig väg genom vilddjuren.
De trodde sig på så sätt kunna förhindra -
att drömmarna blev sanna.
Vi kan jämföra detta med oss själva, vår uppfostran, vårt ursprung -
men framför allt med Jesus.
På samma sätt som bröderna beslöt döda Josef gjorde -
nämligen översteprästerna ett par tusen år senare upp -
en plan på hur de skulle döda Jesus.
Då samlades översteprästerna och folkets äldste -
i Kajfas palats och överlade om -
hur de skulle fånga Jesus, förråda och döda Honom.
Orsaken var just det att Jesus gjorde Sig lik Gud.
Judarnas religiösa makt och stolthet var hotad. Därför dödades Jesus.
Ruben visste att han som förstfödd skulle bära största ansvaret -
för Josefs eventuella död.
Han och hans bröder mindes Kains öde väl.
De visste att det var mot Guds vilja att utgjuta oskyldigt blod.
Dessutom hade Ruben råkat i onåd hos sin pappa -
när han legat med hans slavinna.
Att handla rätt nu skulle kanske reparera skadan och -
försäkra att ställningen som förstfödd förblev hos Ruben.
På Rubens inrådan kastades Josef nu i brunnen.
Ruben ämnade senare lyfta honom ur brunnen och föra honom hem igen.
När Josef kom tog man av honom de praktfulla kläderna -
och kastade honom i en 3-4 m djup, tom, rund vattentank.
Öppningen var så trång att man inte kunde ta sig upp på egen hand.
Det var en grym behandling, färgad av uppdämt hat.
De hatade mer och mer och mer tills det exploderade...
En varnande röst som Rubens lyssnade man inte till 1900 år senare -
när Stora Rådet diskuterade Jesu dom.
Nikodemus och Josef från Arimatea höll inte med om Sanhedrins beslut.
Men dem lyssnade man inte till.
Pilatus lyssnade inte när hustrun varnade honom -
för att ha att göra med denne rättfärdige man.
Senare varnade Gamaliel judarna för att -
stå i vägen för apostlarna. Men man lyssnade inte.
Liksom när bröderna tog av Josef hans kläder -
tog de romerska soldaterna av Jesus Hans kläder -
och kastade lott om dem.
Texten fortsätter (1 Mos 37:25-28): -
"Sedan satte de sig ner för att äta -
och fick då se en karavan med ismaeliter som kom från Gilead, -
och deras kameler var lastade med dragantgummi, balsam och ladanum.
De var på väg ner till Egypten.
Då sade Juda till sina bröder: -
'Vad har vi för nytta av att döda vår bror och dölja hans blod?
Kom, så säljer vi honom till ismaeliterna!
Låt inte vår hand komma vid honom, han är i alla fall vår bror, -
vårt eget kött och blod.'
Och bröderna följde hans råd.
När de midjanitiska köpmännen kom förbi, -
drog de upp Josef ur brunnen.
De sålde honom för tjugo siklar silver till ismaeliterna, -
som förde Josef till Egypten."
Alla Ismaels ättlingar kallades ismaeliter.
Hit hörde också midjaniterna.
Köpmännen var på väg söderut från Gilead -
längs en allmän handelsväg, en gren av Silkesvägen.
De hade med sig kryddor och parfymer som de skaffat.
Det var en lyckträff för bröderna att de dök upp.
Kanske också det var planerat på förhand.
Hur som helst så slapp de nu vänta länge på att Josef skulle dö -
och behövde inte känna skuld för brodersdråpet.
Josef skulle inte genast dö men han skulle försvinna så långt bort att -
lillebrors syner säkert skulle förbli en dröm.
De skulle dessutom vinna ekonomiskt på handeln.
Men de tänkte inte på att det var människostöld.
Mose insatte senare lagen att -
den som stjäl en människa som han säljer eller håller kvar -
ska straffas med döden.
I Guds ögon var deras gärning inte frommare än att döda Josef.
Ett vanligt pris för en 20-årig manlig slav var 20 siklar silver.
Och 1900 år senare såldes också Jesus för silverpengar -
men jämförelsevis lite billigare.
Man betalade 20 silverpenningar för Josef och 30 för Jesus.
På Josefs tid hade gängse pris varit ca 50 silvershekel för en 20-årig man.
Av det kan man räkna ut hur det förhöll sig.
Allmänt taget kan man säga att människor vanligtvis säljer -
sitt samvete ganska billigt.
Brödernas alibi (1 Mos 37:29-36): -
"När Ruben kom tillbaka till brunnen, -
se, då fanns inte Josef där.
Då rev han sönder sina kläder och gick tillbaka till -
sina bröder och sade: 'Pojken är inte där!
Vart skall jag nu ta vägen?' Men de slaktade en bock och tog -
Josefs livklädnad och doppade den i blodet.
Sedan skickade de hem den hellånga livklädnaden -
till sin far och lät säga:
'Den här har vi hittat. Se efter om det är din sons livklädnad.'
Och han kände igen den och sade:
'Det är min sons livklädnad. Ett vilddjur har ätit upp honom.
Josef är säkert ihjälriven.'
Och Jakob slet sönder sina kläder, -
svepte säcktyg om sina höfter och sörjde sin son under lång tid.
Alla hans söner och döttrar kom för att trösta honom, -
men han ville inte låta sig tröstas utan sade: -
'Jag skall med sorg fara ner i dödsriket till min son.'
Så grät hans far över honom.
Men medaniterna sålde Josef i Egypten till Potifar..."
När Ruben återvände hade Josef redan försvunnit med karavanen.
Ruben oroade sig mer för sitt eget skinn än för Josefs.
Följderna av det de gjort skrämde honom mer än själva synden.
När vi idag tänker på oss själva eller människor i allmänhet -
så är dåligt samvete ofta mer en rädsla för följderna än -
skam över att ha brutit mot Guds vilja.
Rädslan att förlora ansiktet är det som främst -
får människor att ångra sina handlingar.
Det är sorgen över att ha förlorat sin egenrättfärdighet.
Det är bra att ens följderna skrämmer oss och vi vänder tillbaka till Gud.
Men det vore bra om vi ångrade oss för att vi brutit mot Guds vilja.
Ruben gick till slut med bröderna i det de gjort. Han hade inget annat val.
Bröderna talade inte själva om det för sin far utan skickade ett bud.
Inte heller sa de vad som hänt. De ljög inte - naturligtvis inte...
Jakob drog sina slutsatser just som bröderna önskade: -
en björn, ett lejon eller en panter hade rivit ihjäl hans son.
Det var fråga om ett planerat bedrägeri.
Jakobs sorg var djup. Förlusten var ännu större än när Rakel dött.
Jakob var tvungen att dö för sina egna drömmar och planer.
Hans sorg gällde lika mycket honom själv -
och hans egna fel som förlusten av Josef.
Även när Jesus dog avgav man falska vittnesbörd.
Även Jesu dom var ett fullständigt justitiemord.
Även då Jesus dömdes tvådde man sina händer: -
"Jag vet inte vad som hänt..."
Även idag tvår man sina händer av Jesus blod.
Varje gång någon förnekar sin egen syndfullhet tvår man sina händer.
På grund av våra synder dödades Jesus.
Våra händer är fläckade av blod. Våra synder fläckar våra hjärtan.
Men samma blod renar vårt inre.
Jesu försoningsgärning renar vårt inre om vi ödmjukar oss inför Honom.
När vi som i korgboll lyfter handen och bekänner: -
"Mitt fel, mitt misstag."
Vi ska be tillsammans.
Jesus, förlåt oss det vi har brutit mot Dig.
Ge oss nåden att erkänna inför Dig, -
lyfta våra händer och bekänna: "Mitt fel, mitt misstag, min synd."
Tack Jesus att Du genast förlåter.
Tack Jesus för att vårt förflutna inte är ett slutet fängelse.
Det dikterar inte vår framtid utan vi får vara fria i Dig.
Vi får en ny framtid var vi än befinner oss.
Vi tackar Dig Far i Jesu Namn. Amen.
Det var trevligt att ha dig med i VARVET.
Vill du understöda dessa program kan du -
i Finland ringa 0600 10070 (ca.10 E), eller betala till konto: -
Nordea, FI40 1112 3000 3427 89 Ristin Tuki ry Ref. 8507 .
I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2 Swisha din gåva: 123 677 9300
Översättning: Himlen TV7