VARVET
Välkommen till Varvet.
Oberoende är ett av vår tids ideal.
Man vill vara fri från regler, påbud och begränsningar.
Vår tids auktoritetskris är en väsentlig del av detta.
Tråkiga erfarenheter och händelser i barndomen -
har gjort människorna allergiska mot all auktoritet.
Det må handla om poliser, soldater, domare, skattemyndigheter, -
Försäkringskassan, föräldrar eller den man är gift med.
Man vill inte vara beroende av något eller någon.
Det här speglar sig också i äktenskapet.
Det finns inget mer negativt klingande ord i vår tid -
än underlydande eller ömsesidigt beroende.
Ingen och ingenting får begränsa vår frihet.
I sin längtan efter personlig frihet har nutidens människa -
drivits till en ensamhet som många beskriver som kosmisk.
Man upplever sig vara helt ensam i universum.
Det finns ingen som bryr sig om en, tar sig an saker -
eller ger rättvisa.
Som värst är oberoende ett förfärligt fängelse.
Vi är ursprungligen skapta för gemenskap, beroende.
Gemenskap med Gud och med andra människor.
En man frågade Jesus vilket som är det största budet i lagen.
Han svarade: "Du skall älska Herren din Gud av hela ditt hjärta -
och av hela din själ och av hela ditt förstånd.
Detta är det största och främsta budet.
Sedan kommer ett som liknar det: -
Du skall älska din nästa som dig själv."
(Matt 22:36-39)
Jesus nämnde på ett positivt sätt två för människan viktiga behov.
Vi behöver först och främst Gud - även om vi inte förstår det.
Vi behöver varandra - även om vi förnekar det.
Om dessa två behov inte tillgodoses -
- och dessutom i den här ordningen -
så blir vår ensamhet snabbt av kosmiska mått.
Samtidigt som vår omgivning ropar efter oberoende -
så gör Gud allt för att vi ska vara beroende av Honom -
- och inte bara vara beroende utan älska Honom.
För kärlek och beroende -
är två sidor av samma mynt.
I 5 Mos 30:20 står det: -
"... att du älskar Herren, din Gud, -
och lyssnar till hans röst och håller dig till honom.
Ty detta betyder liv -
och lång levnad för dig, ..."
I Ps 91:14 står det: -
"Han håller mig kär -
och jag skall befria honom, -
jag skall beskydda honom, -
ty han känner mitt namn.
Att känna Gud, -
att vara beroende av Honom och -
att höra Hans röst -
är enligt texten hemligheten med ett lyckligt liv.
Men vi har inom oss en centrifugalkraft -
som försöker kasta oss längre bort från Gud.
Våra felaktiga val, handlingar och ord, -
våra tankar, vår syndfullhet -
allt detta skjuter oss ständigt längre bort från Gud.
Men om vi vill klamra oss fast vid Gud -
så tar Han hand om oss.
Han ger oss situationer, personer och saker genom vilka -
Han drar oss till Sig.
Jag ska ge ett exempel från Israels historia.
När Gud befriade Sitt eget folk från Egyptens slaveri och -
ledde dem till löfteslandet Kanaan -
så förde Han dem på en ordentlig omväg.
Den snabbaste vägen från Egypten till nuvarande Israel gick -
nämligen längs havsvägen.
Den gick längs Medelhavskusten.
Resan för folket på ett par miljoner skulle ha räckt -
högst cirka tre månader.
Gud ledde ändå sitt folk en lite längre rutt -
genom Sinai öken.
Den resan varade allt som allt 40 år.
Varför förde inte Gud sitt folk den rakaste vägen?
Varför i all världen gjorde Han det inte -
till en trevlig -
fotvandring på tre månader?
Gud ville lära sitt folk att vara beroende av Honom.
Därför att de liksom alla andra människor -
är benägna att bli beroende av allt möjligt annat än av Gud.
Mose skriver -
i 5 Mos 8:2-5 så här: -
"Kom ihåg hur Herren, din Gud, -
i fyrtio år ledde dig hela vägen i öknen -
för att ödmjuka dig och pröva dig -
och så lära känna vad som var i ditt hjärta, -
om du skulle hålla hans bud eller inte.
Han ödmjukade dig och lät dig hungra, -
och han gav dig manna att äta, -
en mat som varken du eller dina fäder kände till, -
för att han skulle lära dig förstå -
att människan lever inte bara av bröd,
utan av allt som utgår från Herrens mun.
Dina kläder blev inte utslitna -
och din fot svullnade inte under dessa fyrtio år.
Du skall veta i ditt hjärta att Herren, din Gud, fostrar dig, -
så som en man fostrar sin son,..."
Gud ödmjukade sitt eget folk gång på gång -
med hjälp av motgångar.
Han prövade israeliterna för att se om de skulle lyda Honom -
eller göra som de själva ville.
Han lärde dem förstå vad som är det allra viktigaste i livet.
Huvudämnet och redskapet var -
ekonomisk försörjning.
Hungern fick folket att stå emot Gud.
Det saknades kött, fisk, egyptiska grytor, -
dignande bord, smör, -
ost och medvurst på brödet.
- Inte ens bröd fanns det.
Gud lät det regna någonting vitt från himlen -
något som smakade lite som honung.
Man kallade det manna - "vad är detta?"
Det kunde man hitta tillräckligt av varje morgon kring lägret.
Man fick inte samla ihop det på lördag -
utan på fredag plockade man en dubbel ranson.
Om man försökte spara mannat så kom det mask i det, -
det fördärvades redan nästa dag förutom på lördag.
Så lärde Gud folket att vara beroende av Honom, -
- beroende av Gud och inte av sina egna lager.
Man var tvungen att lita på -
att Gud varje dag ger tillräckligt med föda.
Folket skulle lära sig att maten inte är det viktigaste i livet.
Gemenskap med Gud och beroende av Honom är mycket viktigare.
Om vi tillämpar det här på oss själva -
så är ekonomiskt beroende -
idealet för de flesta finländare.
Man borde ha slantar under madrassen för sämre tider -
så att man inte behöver tigga eller ta lån.
Helst ska man ha ett förråd av många slantar.
Även många kristna söker trygghet i sitt bankkonto.
Ett dagligt beroende av Gud är för många kristna närmast -
en avlägsen teori snarare än det liv de lever.
Därför lär Gud oss vara beroende av Honom -
mitt i svåra ekonomiska situationer.
Det är ett av de mest effektiva sätten att lära oss beroende.
Han ger oss brist.
Han gör oss beroende av sin hjälp, sina under.
Han drar oss närmare i tider av lågkonjunktur.
Han vill lära oss att Gud ensam förmår ge oss -
vårt dagliga bröd.
Alldeles på riktigt!
Ett sätt är då att -
lära oss hela tiden ge av vårt eget -
till Gud i proportion till den framgång vi har.
Att regelbundet offra till Guds verk -
- t.ex. i form av tionde -
förstärker på ett effektivt sätt vårt beroende av Gud.
Jesus sa att vi först ska söka Guds rike och Hans rättfärdighet, -
så får vi allt annat också.
Vi tänker helt naturligt att vi först måste få -
ordning på ekonomin, relationerna, hälsan och barnen -
- då kan vi ge en liten del till Gud.
Men Han vill vara nummer ett i våra liv.
Om Han är nummer ett så kommer allt annat också att ordna sig.
Det lovar Han.
Beroendet av Honom påverkar också våra människorelationer.
Han leder oss in i ett sunt beroende.
Vi har tidigare talat om felaktigt beroende.
Gud vill undervisa oss om rätta, sunda relationer.
Ett beroende av Gud är det tryggaste som finns.
Gud har tänkt att människan ska leva tillsammans med andra.
Även om vårt beroende av andra människor -
ibland kan bli förvridet -
så kvarstår behovet av sunt beroende i vårt liv.
Det här stämmer speciellt in på den kristna församlingen.
Vi är skapade till gemenskap med andra.
Paulus jämför församlingen med människokroppen -
som har många olika lemmar.
För att utföra sin egen uppgift behöver lemmarna andra lemmar.
Min mun skulle inte prata -
om inte min hjärna skickade impulser via nervcellerna.
Om nervcellerna inte fungerar som de borde -
så kommer det inte ett enda ord ur min mun.
Jag hade en gång ett så svårt migränanfall -
att jag inte kunde prata ordentligt.
Det var väldigt skrämmande inte bara för mig -
utan också för mina närmaste.
Till all lycka var det bara ett migränanfall.
Men om det inte fungerar som helhet kan jag inte prata alls.
Paulus skriver (1 Kor 12:14-21): -
"Kroppen består ju inte av en enda lem...Om foten sade: -
'Eftersom jag inte är hand, hör jag inte till kroppen -
så hör den ändå till kroppen. Och om örat sade: -
'Eftersom jag inte är öga, hör jag inte till kroppen', -
så hör det ändå till kroppen.
Om hela kroppen vore öga, hur skulle den då kunna höra?
Om hela kroppen vore öra, hur skulle den då kunna känna lukt?
Men nu har Gud satt lemmarna i kroppen, -
var och en av dem som han har velat.
Om alltsammans vore en enda lem, var vore då kroppen?
Men nu är lemmarna många och kroppen en.
Ögat kan inte säga till handen: 'Jag behöver dig inte', -
inte heller huvudet till fötterna: 'Jag behöver er inte.'"
Vi är inte menade att tävla med varandra -
utan komplettera varandra.
En kan ett, en annan kan något annat.
Jag behöver inte kunna allt.
För att kunna tjäna i min egen gåva -
så behöver jag en mycket stor arbetsinsats av andra.
Jag är beroende av dem.
Sådan har Gud tänkt sig församlingen.
Varje lem i Kristi kropp har till uppgift att tjäna -
inte vara duktig.
Förbindelsen med huvudet, Kristus, är det allra viktigaste.
Han styr all verksamhet i kroppen -
- som det borde vara också i vår kropp.
Vi är beroende av att vara i förbindelse med Jesus.
Samtidigt leder beroendet av Honom till vårt beroende av varandra.
Desto mer beroende vi är av Gud -
ju bättre fungerar våra relationer.
Som kristna behöver vi varandra på många olika sätt.
Paulus skriver i Tessalonikerbrevet: -
"Vi uppmanar er, bröder: -
tillrättavisa de oordentliga, -
uppmuntra de missmodiga, -
ta er an de svaga -
och ha tålamod med alla.
(1 Tess 5:14)
Ibland behövs det andra kristna som tillrättavisar oss.
Synden kan förblinda oss så att vi inte själva ser problemen.
Då är det oerhört fint om någon älskar oss så mycket att -
han vågar tillrättavisa oss.
Bibeln uppmanar oss att tillrättavisa med kärlek.
Att söka fel och baktala eller ha en -
överbeskyddande attityd är inte bibliskt tillrättavisande.
Vi behöver ha andra som uppmuntrar oss.
Alla längtar efter uppmuntran, i synnerhet vi finländare.
Ibland är vi onödigt försiktiga med att ge god respons till varandra -
berömma varandra och glädja oss åt varandra.
Vi tänker att personen ifråga kan bli högmodig.
Eller så tror vi att vi själva förlorar på att uppmuntra andra.
Där man uppmuntrar mycket -
är det gott att vara.
Vi behöver varandra och är beroende av varandra.
Vi möter sådant som vi inte orkar bära ensamma.
Är vi då för stolta för att be om hjälp av andra?
Är vi rädda att hamna i tacksamhetsskuld?
Har vi ett nätverk som kan stödja oss?
Paulus sa: "Se till att ingen går miste om Guds nåd -
och att ingen bitter rot skjuter skott -
och vållar skada och många smittas. (Hebr 12:15)
De flesta lever ständigt nertyngda av krav.
- Borde vara mera, undvika misstag, vara annorlunda, sky synden...
Ständiga krav och måsten gör en bitter.
När ingen, aldrig, utan alla bara...
Snabbt drivs vi in under bördor -
som ingen lyfter av oss.
Bibeln uppmuntrar oss kristna att i synnerhet i församlingen se till -
så ingen går under på grund av egna gärningar och lagens börda.
Vår uppgift är att proklamera -
Jesu nåd, syndernas förlåtelse -
och Guds barmhärtighet också för varandra.
Därför är det bra att fråga sig: "Avspeglar jag krav, -
måsten och böranden?"
Följer mig ett svart moln av krav?
Vissnar blommorna, fryser atmosfären till is -
när jag närmar mig människor?
Eller är det lätt att vara nära mig?
Är det lätt för mig att vara nådig mot andra?
Hittar jag snabbt evangeliet då jag ska trösta någon i kris?
Det är bara möjligt om jag själv är beroende av Guds nåd -
och inte av egna krafter.
Du får klänga dig fast vid Jesus.
Han är med dig.
Du får berätta även för andra hur nådig och god Han är.
Låt oss be tillsammans.
Jesus, ge oss en sådan gränslös nåd att vi kan -
förbarma oss över andra och trösta dem.
Låt oss ha lätt för att visa varandra nåd -
på samma sätt som Du snabbt visar Din nåd mot oss.
I Jesu Namn. Amen.
Tack för att du var med i Varvet.
Om du vill understödja programmet kan du -
I Finland: ring 0600-10070 (10,01 euro + lsa).
Du kan också betala till kontot i rutan, ref: 8471
Tills vi ses igen, var övermåttan välsignad!
Stöd Himlen TV7! I Sverige: Korsets stöd, PG 97572-2
Swisha din gåva till 123 677 9300
Översättning: Himlen TV7