VARAAIT
Tere tulemast "Varaaita!"
Sõltumatus on üks tänapäeva ideaalidest.
Inimesed tahavad olla vabad reeglitest, määrustest, korraldustest.
Sellega on tihedalt seotud tänapäeva autoriteedi kriis.
Halvad kogemused ja eeskujud kasvõi lapsepõlvest,
on muutnud paljud inimesed allergiliseks igasuguse autoriteedi suhtes.
Olgu siis jutt politseist, sõduritest, kohtunikest, maksuametist,
sotsiaalkindlustusest, vanematest või abikaasast.
Ei taheta olla sõltuvad millestki ega kellestki.
See kandub ka abieludesse.
Pole ärritavamat sõna inimese kõrvale kui alluvus või omavaheline sõltuvus.
Mitte keegi ega miski ei tohi piirata meie vabadust.
Meie aja inimene on isikliku vabaduse igatsusega jõudnud üksindusse,
mida kirjeldatakse juba kosmilisena - inimene on üksi kogu universumis.
Pole kedagi, keda huvitaks; pole kedagi, kes sekkuks asjadesse.
Pole kedagi, kes tooks õigluse jne.
Sõltumatus on halvimal juhul kohutav vangla.
Meid on algselt loodud ühendusse, sõltuvaks -
ühendusse Jumalaga ja ühendusse inimestega.
Kord küsis üks mees Jeesuselt: "Õpetaja, milline on suurim käsk?"
Jeesus vastas talle: "Armasta Issandat, oma Jumalat,
kogu oma südamest, kogu hingest ja meelest, see on esimene ja suurim käsk."
Teine, sellega võrdne on - "Armasta ligimest nagu iseennast!"
Jeesus väljendas positiivselt kaht iga inimese suurimat vajadust -
me vajame Jumalat üle kõige, isegi kui me sellest aru ei saa
ja me vajame teisi, isegi kui me eitame seda.
Kui neid kaht vajadust ei täideta ja lisaks veel samas järjekorras,
siis saavutab meie üksindus kiiresti kosmilised mõõtmed.
Samal ajal, kui meie ümbrus kisendab sõltumatust,
teeb Jumal kõik, et muuta meid sõltuvamaks Temast.
Ja mitte ainult sõltuvamaks vaid ka armastama Teda -
sest armastus ja sõltuvus on sama mündi kaks külge.
VARAAIT
5 Moosese 30:20 öeldakse:
"Armastades Jehoovat, oma Jumalat,
kuulates tema häält ja hoidudes tema poole!
Sest see on su elu ja su päevade pikkus..."
Psalmis 91 öeldakse:
"Et ta minusse on kiindunud, siis ma päästan tema;
ma ülendan tema, sest ta tunneb minu nime!"
Jumala tundmine, Temast sõltumine ja Tema hääle kuulmine
on teksti kohaselt õnneliku elu saladus.
Meis on siiski sees selline kesktõukejõud,
mis püüab meid tõugata Jumalast kaugemale.
Meie valed valikud, meie teod, meie mõtted, meie patusus -
need tõukavad meid pidevalt Jumalast eemale.
Kuid kui me tahame Jumalast kinni hoida, kannab Tema hoolt meie eest.
Ta toob me ellu olukordi ja asju, mille kaudu Ta tõmbab meid.
Toon ühe näite Iisraeli rahva ajaloost.
Kui Jumal vabastas oma rahva Egiptuse orjusest
viies nad tõotatud maale - Kaananimaale, siis Ta tegi seda ringiga.
Nimelt oleks otsetee Egiptusest praeguse Iisraeli aladele,
kulgedes Vahemere rannikut pidi, võtnud paarimiljonilisel rahval aega
maksimaalselt kolm kuud.
Jumal viis siiski oma rahvast natuke pikemat teed pidi - läbi Siinai kõrbe.
See teekond võttis kokku aega 40 aastat.
Miks Jumal ei juhtinud rahvast kõige otsemat teed pidi?
Miks Ta ei teinud nii, et see oleks olnud selline mõnus matk - 3 kuud ja valmis?
Jumal tahtis õpetada oma rahvale sõltuvust endast.
Sest nii neil kui kõigil inimestel on kalduvus muutuda sõltuvaks
kõigest muust peale Jumala.
5 Mooses 8 peatükis on öeldud:
"Ja tuleta meelde kogu teekonda, mida Jehoova, su Jumal,
sind on lasknud käia need nelikümmend aastat kõrves,
et sind alandada, et sind kiusata, et teada saada, mis on su südames:
kas sa pead tema käske või mitte! Tema alandas sind ja laskis sind nälgida,
ja ta söötis sind mannaga, mida ei tunnud sina ega su vanemad,
et teha sulle teatavaks, et inimene ei ela ükspäinis leivast,
vaid inimene elab kõigest, mis lähtub Jehoova suust.
Su riided ei kulunud seljas ega paistetanud su jalg need 40 aastat.
Sa pead tundma oma südames, et nagu mees karistab oma poega,
nõnda karistab sind Jehoova, su Jumal."
Jumal alandas oma rahvast õnnetuste kaudu - uuesti ja uuesti.
Ta katsus iisraellasi läbi - kas nad järgivad Jumala tahet või oma soove.
Ta õpetas neid mõistma, mis on elus kõige tähtsam.
Peaainena, töövahendina selles, oli majanduslik toimetulek.
Nälg ajas rahva tõusma Jumala vastu - ei olnud liha ega kala
ega Egiptuse lihapadasid ega rikkalikult kaetud lauda,
polnud võid ega juustu ega vorsti leivale, polnud isegi seda leiba.
Jumal lasi sadada taevast imelikke valgeid meemaitselisi helbeid,
mida rahvas nimetas man-naks - mis see on.
Seda leidus laagri ümbrusest iga hommik, mis oli piisav kogus päeva jaoks.
Seda ei tohtinud koguda laupäeviti, mistõttu reedeti korjati kahekordne kogus.
Kui mannat püüti säilitada, tulid selle sisse ussid
ja see läks pahaks juba järgmisel päeval - väljaarvatud laupäeval muidugi.
Nii õpetas Jumal oma rahvale sõltuvust endast,
sõltuvust Jumalast ja mitte oma tagavaradest.
Tuli loota, et Jumal annab igal päeval piisava hulga toitu.
Rahvas pidi õppima, et toit ei ole elus kõige tähtsam.
Ühendus Jumalaga - sõltuvus Temast, on palju tähtsam.
Kui seda sobitada meiega,
siis on majanduslik sõltumatus paljude soomlaste ideaal.
Tagavaraks peaks olema eurosid mustadeks päevadeks,
et ei peaks minema kerjama või laenama - eurosid peaks olema kohe palju varuks.
Ka paljud kristlased otsivad kindlust pangaarvest.
Igapäevane sõltuvus Jumalast
on paljudele usklikele pigem teooria kui elatud elu
ja seepärast õpetabki Jumal meile sõltuvust endast
just raskete majanduslike olukordade kaudu.
See on üks tõhusaim vahend, et õpetada meile sõltuvust.
Ta annab meile puuduse, Ta muudab meid sõltuvaks Tema abist,
Tema imedest.
Ta tõmbab meid endale lähemale surutise kaudu.
Ta tahab meile õpetada, et Jumal suudab anda üksi igapäevase leiva.
Päris tõesti, päris tõesti.
Üks viis selle sõltuvuse õpetamiseks, on õpetada meile
andma Jumalale oma edu kohaselt.
Nimelt tugevdab regulaarne ohverdamine Jumala töösse näiteks kümnisena,
meie sõltuvust Jumalast.
Jeesus ütles: "Otsige esiti Jumala riiki ja tema õigust,
siis seda kõike antakse teile pealegi!"
Me mõtleme loomulikult, et me peame kõigepealt saama majapidamise korda,
inimsuhted, tervis ja lapsed korda
ja alles peale seda võime anda väikse osa ka Jumalale.
Ta soovib siiski saada esimeseks meie elus
ja kui Ta on esimene, siis saavad korda ka teised asjad.
Tõesti, nii Ta lubab.
Sõltuvus Temast mõjutab ka inimsuhteid -
Ta juhib meid tervesse sõltuvusse teistest inimestest.
Selle sarja alguses rääkisime valest sõltuvusest -
Jumal tahab õpetada õiget, tervet sõltuvust.
Sõltuvus Jumalast on kõige turvalisem, mis üldse olla võib.
Jumal on mõelnud inimese elama koos teistega
ja ehkki meie sõltuvus teistest võib vahel ka väärastuda,
ei kõrvalda see terve sõltuvuse vajadust meie elust.
Eriti tõsi on see kristlikus koguduses - meid on loodud ühendusse teistega.
Paulus võrdleb kogudust inimkehaga, kus on palju erinevaid liikmeid.
Et täita oma ülesandeid, vajavad liikmed üksteist.
Minu suu ei räägiks,
kui minu ajud ei saadaks elektriimpulsse närvirakkude kaudu
ja kui närvirakud ei tööta nagu vaja, siis ma ei saa sõnagi suust.
Mul oli kord väga tugev migreenihoog,
kus ma ei saanud suust ühtegi korralikku sõna -
see oli päris hirmutav nii mulle kui mu omastele.
Õnneks oli see vaid migreenihoog.
Kui kõik ei toimi tervikuna - ma ei saanud sõnagi suust.
Paulus kirjutab:
"Sest ihu ei ole üks liige, vaid palju liikmeid.
Kui jalg ütleks: "Et ma ei ole käsi, siis ma ei kuulu ihusse!"
kas ta seepärast ei kuulu ihusse?
Ja kui kõrv ütleks: "Et ma ei ole silm, siis ma ei kuulu ihusse!"
kas ta seepärast ei kuulu ihusse?
Kui kõik ihu oleks silm, kuhu jääks siis kuulmine?
Kui kõik oleks kuulmine, kuhu jääks siis haistmine?
Aga nüüd Jumal asetaski liikmed, igaühe neist,
ihu külge, nõnda nagu tema tahtis.
Ja kui kõik need oleksid üks liige, kuhu jääks siis ihu?
Nüüd aga ongi palju liikmeid, aga üks ihu!
Silm ei või ütleda käele: "Mulle ei ole sind tarvis!"
Või jälle pea jalgadele: "Mulle ei ole teid tarvis!""
Me pole loodud üksteisega võistlema vaid täiendama üksteist.
Üks osa üht, teine osa teist.
Ma ei suuda kõike - ja ei peagi.
Et saaksin teenida oma anniga, vajan tohutult paljude teiste tööpanust -
ma olen neist sõltuv.
Sellisena on Jumal mõelnud ka kogudust -
iga Kristuse ihu liikme ülesanne on teenida, mitte hakkama saada.
Ühendus peaga - Kristusega, on kõige tähtsam -
Ta juhib kogu ihu tegevust nagu meiegi ihus peaks toimuma.
Me oleme sõltuvad ühendusest Jeesusega,
samas juhib sõltuvus Temast meid sõltuvusse üksteisest.
Mida sõltuvamad me oleme Jumalast, seda paremini läheb meil inimsuhetes.
Kristlastena vajame teisi mitmel moel.
Paulus kirjutab kirjas Tessalooniklastele:
"Me manitseme teis, vennad: Noomige korratumaid, julgustage argu,
toetage nõtru, olge pika meelega kõikide vastu."
"Seepärast manitsege üksteist ja kosutage üksteist, nagu te seda teetegi."
Nii kirjutab Paulus kirjas Tessalooniklastele.
Me vajame teisi kristlasi meid vahel korrigeerima -
patt võib pimestada meid nii, et me ise ei näe oma probleeme ja siis on suur asi,
kui keegi armastab meid nii palju, et julgeb meid korrigeerida.
Piibel õhutab meid manitsema armastuses,
klatšimine, mustamine või hooldav suhtumine
pole piibellik manitsemine.
Me vajame teisi meid julgustama, igaüks vajab julgustust.
Meie, soomlased, eriti.
Oleme vahel liigagi ettevaatlikud andma teisele head tagasisidet,
kiitma teisi või tundma rõõmu teise üle.
Mõtleme, et ta muutub uhkeks.
Või mõtleme, et jääme ise ilma, kui teist julgustame.
Seal, kus palju julgustatakse, on hea olla.
Me vajame üksteist, me oleme üksteisest sõltuvad,
elus tuleb ette asju, kus me ei jaksa üksi.
Oleme me siis liiga uhked, et teistelt abi paluda?
Kas kardame, et jääme siis tänuvõlglaseks?
On meil võrgustik, mis võiks meid toetada?
Paulus ütleb: "Ja pange tähele, et keegi ei jääks ilma Jumala armust,
et ükski viha juur ei kasvaks üles ega tooks tüli
ja selle läbi paljud ei rüvetuks"
Suurem osa inimestest elab pidevalt nõudmiste paine all -
peaks olema rohkem, peaks vältima vigu, peaks olema teistsugune,
peaks pattu vältima...Pidev nõudmine ja pidamine muudab kibestunuks.
Kui mitte keegi kunagi ei näe, ainult nõudmised.
Me jõuame kiiresti taaga alla, kust keegi meid üles ei tõsta.
VARAAIT
Piibel manitseb meid, kristlasi, kandma hoolt eriti koguduses,
et keegi ei närbuks käsusõnade ja oma tegude koorma all.
Meie ülesanne on kuulutada ka üksteisele
Jeesuse armu ja pattude andeksandmist, Jumala armulikkust.
Seepärast on hea endalt küsida, kas ma peegeldan teistele nõudmisi ja kohustusi;
kas minuga käib kaasas selline must nõudmiste pilv,
mille all lilled närtsivad, ja õhk jäätub, kui ma lähenen?
Või on minu lähedal kerge olla? Kas mul leidub armu teistele kergelt?
Kas ma leian kergesti evangeeliumi, et lohutada teisi nende kriisides?
See on võimalik vaid siis, kui ise sõltutakse Jumala armust, mitte oma jõust.
Sa võid sõltuda Jeesusest - Ta on sinuga.
Sa võid rääkida ka teistele, kui hea ja armuline Ta on.
Palvetame koos!
Jeesus, anna meile selline ääretu arm lohutada teisi ja andestada teistele
ja lase meid olla armurikkad üksteise suhtes
nagu Sina oled armurikas meie suhtes,
Jeesuse nimel, aamen!
Aitäh, et olid vaatamas!
Soovides toetada TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (kõne 7 eur). Täname!
Näeme taas kahe nädala pärast!
Seniks rohkelt õnnistust!
Tõlge: Ülle Kapanen