VARAAIT
Tervitus! Tere tulemast "Varaaita"!
Oled sa sõltuv mõnest inimesest?
Oled sa olnud kunagi sõltuv?
Sõltuvust teisest inimesest võib mõista positiivselt või negatiivselt.
Kui ollakse väga armunud, seda peetakse heaks sõltuvuseks.
Aga kui me sõltume valel moel mõnest inimesest,
kas tahtlikult või tahtmatult,
siis seda võib pidada negatiivseks sõltuvuseks.
Tänapäeval räägitakse palju identiteedist.
Asjatundjate sõnul terve identiteedi kujunemine
vajab eriti kasvueas vanemate ja õpetajate tuge ja kaitset.
Kui meil on terve minapilt, suudame luua terveid suhteid teistega.
Suudame luua oma seisukohti.
Kui see tugi puudub või kasvatajad kasutavad oma võimu valesti,
võib meie identiteet toetuda ainult teistele inimestele.
Siis meid juhitakse väljastpoolt,
oleme sõltuvad sellest, mida teised meist mõtlevad
ega suuda teha iseseisvaid otsuseid.
Me ei suuda hinnata, mida meile öeldakse ja õpetatakse.
Lapsed ja noored peavadki toetuma teistele inimestele -
vanematele ja sõpradele,
aga kui täiskasvanu sõltub teiste arvamusest,
siis pole kõik korras.
On tähtis märgata, et meie identiteet mõjutab lisaks meie inimsuhetele
ka meie suhet Jumalaga.
Kui oleme valel moel sõltuvad inimestest,
siis ka meie arusaam Jumalast pole vastav Piibli ilmutusele Temast,
vaid vastab neile inimestele, kes meid väliselt mõjutavad.
Teised määratlevad meie jaoks, milline Jumal on - mitte Jumal ise.
Seepärast on tähtis küsida endalt: Mille najal seisab minu identiteet?
Millele toetub minu vaimulik identiteet?
Mu eesmärgiks pole anda põhjalikku ülevaadet
ei sellel ega ka mõnel teisel teemal.
Eesmärgiks on lihtsalt liigutada midagi sinu mõtetes,
et algaks hea protsess - midagi, kus Jumal saaks luua uut.
Tere tulemast "Varaaita"!
Kui sul on Piibel, võta see välja.
Ega's muud, kui lähme edasi!
Tänapäeval räägitakse palju lähisõltuvusest.
See mõiste tõusis eriliselt esile
seoses Tommy Hellsteni raamatuga "Jõehobu elutoas".
Mis on lähisõltuvus?
Asjatundjate sõnul tekib lähisõltuvus lapsepõlve oludes,
kui inimesel puudub elav lähedus.
Laps ei ole tundnud piisavat mõistmist tundetasandil.
Tommy Hellsten räägib sisemise lapse sügavkülmutamisest.
Laps õpib hämmastavalt kiiresti kolm hävitavat põhireeglit -
Ära räägi - sellest pole midagi kasu, asjad lähevad veel hullemaks.
Ära tunne - parem on paadutada end,
siis ei tee pettumused ja solvangud enam nii palju haiget.
Ära usalda - siis sa ei pettu.
Ära räägi, ära tunne, ära usalda!
Sellises kindla täiskasvanu ülivõimukas ja arvamatus mõjualas
lapsel kujuneb välja vale-mina -
ta peab olema teistsugune, kui tegelikult on.
Kui ta ei saa usaldada täiskasvanuid,
laps peidab ära oma abituse ja näitab, et on tugev.
Sellest räägitakse kui "tugevusse haigestumisest".
Lähisõltuvuses inimese jaoks nõrkus asetab ohtu kogu olemasolu.
Tema jaoks on tüüpiline olla juhitud väljastpoolt
teiste vajaduste põhiselt.
Samas ta kontrollib nii iseennast kui ka teisi.
Lapsepõlves õpitud käitumismudelid tihti kehtivad veel täiskasvanueas.
Abielus ja kõigis suhetes.
Mida lähedasem suhe, seda ahastavam see võib olla.
Kuidas sellest välja tulla?
Taastumine lähisõltuvusest on asjatundjate arvates pikk protsess.
Ei ole otseteed õnneni.
Mahasurutud tunded on vaja esile tõsta,
valusad mälestused, pettumused ja täitmata vajadused
tuleb uuesti läbi elada.
Muul juhul hakkab see kõik juhtima alateadlikult meie käitumist.
Selleks, et vabaneda ja leida iseennast,
on tihtipeale vaja minna tagasi lapsepõlve
ja kõik uuesti läbi elada.
Kui sinu lapsepõlve üle valitses mõni "jõehobu",
on tähtis minna ja otsida abi asjatundjate juurest.
Jumal tahab aidata sind, Ta võib teha seda terapeudi käe läbi,
et võiksid saade selleks, kelleks Tema on sind loonud.
Ta võib teha seda ka ilma terapeudita,
kuid tihtipeale vajame inimest, kellega asju läbi rääkida,
kes oskab julgustada meid jätkama.
Jumal on tõotanud käia su kõrval ja aidata sind vaimselt.
Selleks, et võiksid sisemiselt terveneda
ja anda andeks neile, kes on teinud sulle haiget.
Samas Jumal tahab näidata meile olukordi,
kus oleme ise käitunud nagu "jõehobud".
Olukordi, kus oleme teinud teiste elu raskeks,
isegi neile haiget tehes.
Vale inimsõltuvuse tagajärjel
inimene püüab hoida eemale kõigist suhetest ja inimestest.
Kuid keegi ei ole piisavalt tugev.
Elus tuleb ette aegu, kus vajame teisi inimesi.
Pensionile jäänud Pirkko Lahti on öelnud,
et iga inimene vajab oma ellu kriisiperioodidel kuue inimese tuge.
Sama palju inimesi, kui on matustel kirstukandjaid.
Kui kuut inimest ei saa täis, võib arvestada ka koeraga.
Õige ja küps sõltuvus, millesse Jumal tahab meid juhtida,
sellesse kuulub paindlikkus.
Kui inimene on endaga rahul, iseseisev ja sõltumatu,
siis ta sallib ka teiste inimeste erinevusi ja eripärasid.
Ta võib olla vabameelselt sõltuv.
On tähtis märgata, et kõik probleemid meie suhetes
ei ole tingimata seotud lapsepõlve "jõehobudest".
Me ei ole olukordade vangid.
Suudame teha ise valikuid,
mis kas raskendavad või kergendavad meie elu.
Võime valida anda andeks neile, kes on meie vastu eksinud.
Meil on nüüd võimalus valida, mis suunas meie elu liigub.
Kellest oleme kõige rohkem sõltuvad?
Kas inimestest või Jumalast?
Kuningas Saul, Iisraeli esimene kuningas,
oli sündinud kuldlusikas suus.
Ta oli heast perekonnast, ta oli välimuselt kena.
Tal olid kõik eeldused edukaks ja heaks eluks.
Ta oli sündinud olema kangelane.
Sellest hoolimata, Sauli elu oli üks suur kaos.
Ta lõpetas oma päevad traagiliselt enda käe läbi.
Me ei tea palju ta lapsepõlve jõehobude või krokodiilide kohta,
kas siis külmkapis või kuskil mujal.
Kuid ta minapilt oli kõike muud kui terve.
Sauli elu juhtis see, mis inimesed temast mõtlesid.
Üks näide sellest on olukord,
kus Jumal oli prohvet Saamueli kaudu võidnud Sauli Iisraeli kuningaks.
Veidi enne ametlikku tseremooniat Saul lõi vedelaks.
"Ja Saamuel laskis kõik Iisraeli suguharud ette astuda,
ja liisk langes Benjamini suguharule.
Siis laskis ta Benjamini suguharu suguvõsade kaupa ette astuda,
ja liisk langes Matri suguvõsale;
seejärel langes liisk Saulile, Kiisi pojale.
Aga kui teda otsiti, siis teda ei leitud.
Siis nad küsisid veel kord Issandalt: "Kas mees veel siia tuleb?"
Ja Issand vastas: "Vaata, ta on ennast peitnud varustuse sekka!"
Siis nad jooksid ja tõid ta sealt ära; ja kui ta seisis rahva keskel,
siis oli ta peajagu pikem kui kõik muu rahvas.
Ja Saamuel ütles kogu rahvale: "Kas näete, kelle Issand on valinud?
Sest tema sarnast ei ole kogu rahva seas."
Siis kogu rahvas hõiskas ja hüüdis: "Elagu kuningas!" (1Sm 10:20-24)
Teised nägid Sauli kui kangelast, tõotatud kuningat.
Ka Jumal julgustas teda kaks korda.
Kõigepealt tema võidmisega ja siis liisuheitmisega.
Sellegipoolest Saul nägi end kui suutmatut rahvast juhtima.
Tema vale minapilt kaalus rohkem kui see, kelleks Jumal oli ta loonud.
Teine näide Sauli inimkartusest ja -sõltuvusest
on olukord, kus vilistid ründasid iisraellaste vastu.
Jumala juhtimisel prohvet Saamuel käskis Saulil tema järgi oodata,
et ta võiks ohverdada Jumalale rahva eest enne lahingut.
Aga kuna Saamuel viibis, Saul ohverdas ise Jumalale,
kuigi ta teadis, et see oli vale.
Kui Saamuel jõudis kohale, kuningas andis talle järgneva seletuse.
"Kui ma nägin, et rahvas mu juurest laiali valgus
ja sina ei tulnud määratud ajaks, vilistid aga kogunesid Mikmassi,
siis ma mõtlesin: Nüüd tulevad vilistid mu vastu alla Gilgalisse,
aga mina ei ole veel Issanda palet leevendanud.
Siis ma söandasin ja ohverdasin põletusohvri."
Saul kartis viliste.
Ta kartis rahvast rohkem kui Jumalat.
Aga ta varjas oma hirmu vagaduse tegudega.
Ometi tahtis ta Issanda palet leevendada!
Mõni peatükk hiljem, Saamuel kirjutab olukorrast,
kus Saul oli teel lahingusse kuningas Agagi vastu.
Saamueli kaudu käskis Jumal Saulil kõik amalekkid ära hävitada
koos nende varandusega.
Aga kui Saul oli vaenlase võitnud,
ta ei tahtnudki nende kogu varandust ära hävitada.
Ta ei tahtnud isegi kuningat ära tappa.
Kui Saamuel osutas Sauli sõnakuulmatusele Jumala vastu,
Saul kaitses end, muundades tõde ja veeretades süü rahva peale.
Ta ei võtnud oma tegude eest vastutust vaid veeretas süü rahva peale.
Kui Saamuel võttis Saulilt ära kuningaseisuse,
siis Saul vastas sedasi:
"Ma olen pattu teinud!
Aga osuta nüüd ometi mulle seda au mu rahva vanemate ja Iisraeli ees
ja tule koos minuga tagasi,
et saaksin kummardada Issandat, su Jumalat!"
Siis Saamuel pöördus tagasi Sauli järel ja Saul kummardas Issandat."
Huvitav, et Saul rääkis "sinu" ja mitte "enda" Jumalast.
Kuigi Saul väliselt parandas meelt,
tema jaoks oli tähtsam säilitada oma au
kui kuuletuda Jumalale.
Inimeste arvamus oli tema jaoks olulisem
kui Jumala arvamus.
Selle otsustava teguri poolest erines Saul ühest teisest kuningast -
kuningas Taavetist.
Taavetil puudus eriline taust,
ta ei olnud inimeste silmis kuninga nägu.
Kuid Taavet kartis rohkem Jumalat kui inimesi.
Kuigi Taaveti patt oli suurem kui Sauli oma -
kui ta magas naabrinaisega ja lasi selle mehe ära tappa -
Taavet kahetses oma pattu ja talle andestati.
Ta võttis vastutuse enda peale.
"Üksnes sinu vastu," ütleb Piibel...
Taavet kirjutab: "Üksnes sinu vastu olen ma pattu teinud,
ja olen teinud seda, mis on paha sinu silmis,
et sa oleksid õiglane oma sõnades ja selge oma kohtumõistmises."
Laul 51 ja 4. salm.
Taavet ei veeretanud vastutust teiste õlgadele.
Mitte oma isa peale, kes käitus oma noorimaga ebaõiglaselt.
Mitte oma vendade peale,
kes pidevalt surusid oma nooremat venda.
Ta tunnistas ja võttis vastutuse.
Ta ei süüdistanud "jõehobusid", mida oleks leidunud piisavalt.
Ta tunnistas oma pattu.
Kuigi meie taust mõjutab seda, kuidas reageerime asjadele,
oleme ise oma käitumise ees vastutavad.
Suur osa sünnib teadlikult ja veelgi suurem osa on alateadlikult.
Aga kui Jumal osutab meie valedele käitumismudelitele,
kuidas tegutseme?
Kas tunnistame oma valet käitumist kui pattu,
või kas süüdistame olukordi?
Uue Testamendi apostel Paulus
nägi oma elus asju, mis tekitasid sõltuvust.
Paulus ise tunnistab, et ta on sõltlane.
Kui palju need sõltuvused
olid seotud ta kasvatuse, koolituse või iseloomuga - me ei tea seda.
Me ei tea ka täpselt, mis kiusatustest ta räägib.
Igatahes, tundis Paulus,
et ta ei ole suuteline oma jõus vabanema.
Kuid ta leidis viisi,
kuidas mitte lasta neil oma elu üle valitseda.
Ta kirjutab nii:
"Niisiis, tahtes teha head,
leian seaduse, et mul on kalduvus teha kurja.
Sisemise inimese poolest ma rõõmustan Jumala Seaduse üle,
oma liikmetes näen aga teist seadust,
mis sõdib vastu minu mõistuse seadusele
ja aheldab mind patu seadusega, mis on mu liikmetes.
Oh mind õnnetut inimest! Kes ostab mu lahti sellest surma ihust?
Aga tänu olgu Jumalale meie Issanda Jeesuse Kristuse läbi!
Niisiis, ma teenin mõistusega küll Jumala Seadust,
kuid oma loomusega patu seadust." Kiri roomlastele 7:21-25.
Pauluse vastus minevikust vabanemisele
on tõde ja arm.
Ta teadvustas ja tunnistas tõde sellisena, nagu see oli.
Ta oli nõus elama puuduliku ja nõrgana.
Tema patusus ei kadunud kuskile,
kuid tõde tunnistades, ta pööras tähelepanu Jeesusele.
Ta uskus, et Jeesus lepitas kõik tema patud Kolgata ristil.
Jeesuse lepitustöö oli suurem kui tema patt.
Sellele põhines Pauluse enesehinnang.
Pauluse 1. kirjas korintlastele 15. peatükis kirjutab ta nii:
"Aga Jumala armust olen ma see, kes olen,
ja tema arm minu vastu ei ole läinud tühja,
vaid ma olen neist kõigist palju rohkem vaeva näinud.
Aga seda ei ole teinud mina, vaid Jumala arm, mis on minuga."
Paulus teadis, et ta on 100% sõltuv Jumala armust.
Ta oli katkine, halastatud inimene
kes ei saanud millegi enda omaga kiidelda.
Kõik halb läks Pauluse arvele ja kõik hea läks Jeesuse arvele.
Samas ta teadis, mida Jumal on tema sees ja tema läbi teinud.
Tema identiteet seisis päriselt Jumala armu peal.
Mille peal seisab sinu identiteet?
Kas vajad Jumalat, et ennast aktsepteerida?
Loodetavasti.
Tasub küsida, kes määrab sinu vaimuliku identiteedi.
On see Jumal või mõni inimene?
Isa, ema, vanaisa, vanaema, vennad-õed, abikaasa, sugulased?
Kas mõni kommuun või üldsuse arusaam?
Kes määrab sinu identiteedi?
Kumb on sinu jaoks olulisem -
see mida inimesed mõtlevad või see, mida Jumal sinust arvab?
Kas inimeste arvamus takistab sind otsimast Jumala lähedust?
Ühel päeval me ei seisa inimeste ees vaid Jumala ees.
Seepärast on tähtis,
et jätame kõik oma lapsepõlve jõehobud ja krokodillid,
keerulised inimsuhted, jätame need Jumala ette
ja palume armu andestada neile, kes on me vastu eksinud.
Usume, et ka meie eksimused on andestatud.
Jumal on rikas armus, Ta on valmis armu andma ja andestama.
Ta annab uue alguse ja uue identiteedi Temas
halastatud, patuste inimestena.
Palvetame.
Jeesus, Sina tunned igaüht,
tead meie lapsepõlve kogemusi, kõiki "jõehobusid".
Issand, aitäh et Sina lood uut.
Jeesus, anna meile armu andestada neile, kes on meie vastu eksinud.
Lase meie identiteedil seista Sinu peal,
Sinu Sõna ja armastuse peal.
Jeesuse nimel, aamen.
Aitäh, et vaatasid saadet "Varaait"!
Kui tahad toetada TV7 tööd ja tegevust,
võid helistada annetustelefonile 900 1777 (kõne hind 7 eurot).
Oma toetusega võid teha kindlaks, et saated püsivad eetris!
Tore, et olid meiega.
Kohtumiseni taas! Ole õnnistatud!
Tõlge: Sanna Pitko