VARAAIT
Tere tulemast taas "Varaaita"!
Me jätkame täna sarjaga "Aga, mis siis kui...".
Esimesel korral rääkisime, mis oleks, kui Jumalat poleks olemas.
Eelmisel korral rääkisime sellest, mis siis, kui kõik ei lõppegi hästi.
Jätkame samal teemal vestluse vormis.
Külaliseks on Pasi Turunen.
Oled toimetaja ja teoloog. Oled mitu asja samas isikus, abikaasa...
Pasi, kui vaatame ringi, tuleb tunnistada,
et maailmas on palju probleeme. Loetlen neist mõned:
keskkonna saastumine, üle kuumenemine, ülerahvastatus,
maailma majandus on nässus ja liigub suure kiirusega allamäge,
inimesed on üha õnnetumad, haigemad ja üksildasemad.
Oled nõus?
- Kui infokanaleid uskuda, siis nii see paraku on.
Hämmastav on see, et samal ajal räägitakse siiski näiteks,
et läänemaailmal läheb vähemalt materiaalselt paremini kui varem,
on rohkem seda nö ühist heaolu.
See maailm on vastuoluline.
Seda näitab ka see, et seal kus pole ilmtingimata kõiki neid probleeme,
pole materiaalne heaolu suutnud luua vaimset heaolu.
Inimesed on sügavas mõtestatuse kriisis ja võtavad endalt elu kuna
tunnevad, et sellel pole mingit tähtsust.
Mingil moel vastuoluline maailm.
Tulevad meelde Jeesuse sõnad kui Ta räägib viimsetest päevadest.
Ta ütleb, et inimesed on nagu ikka - minnakse mehele ja võetakse naisi ja
ehitatakse ja samal ajal on tohutu ahistus, inimesed kardavad ja
hukkuvad, oodates, mis maailmaga juhtub.
Selles ajas on midagi sellist.
- Üks huvitav joon on, et samal ajal kui inimesed muretsevad ja kardavad,
on inimestel raske leppida selle reaalsusega, et päriselt juhtub
midagi halba.
Mõtleme, et poliitikud valdavad olukorda või teadlased või töömehed.
Me elame majandusliku surutise keskel.
Väidan, et suurem osa soomlasi mõtleb, et see ei jää nii,
et tuleb tõus.
- Võib olla ka, et on siiski palju neid, keda surutis pole puudutanud
nii sügavalt, et jutt surutisest saaks isiklikuks.
On tekkinud mõte, et alati on neist üle saadud ja maailm jätkub jne.
- Seni kuni see ennast ei puuduta. - Just nii.
Seni kuni see mind ei puuduta, pole seda olemas.
Seda eitatakse. Mis silmist, see südamest.
- Samal ajal näitavad kõik osutid alla.
Millest see tuleb, et me ei nõustu sellega, ei tunnista seda?
- Me oleme meistrid tõsiasjade eitamises.
Ateistid suudavad eitada Jumalat, ehkki kogu Tema olemasolu kisendab
kõrvus ja hingemaailmas.
Tuleb tunnistada ka endas neid jooni vahel, et mõtleme, et tuleb
mõned asjad välistada.
Mikko Alatalol on selline laul nagu "Kaugjuhtimispult".
Väga hea laul. Mõte on selles, et kui me vaatame uudiseid ja tuleb
mingi ebameeldiv asi, siis ma saan puldiga alati kanalit vahetada,
et sealt tuleks midagi toredat, mõni hea ostukanal vms.
Mõte on, et kui kuuled tegelikust elust näljahäda jm siis ei saagi
nagu puldiga vahetada seda.
Me oleme ehk harjunud sellega, et sellised probleemid on rohkem TV-s.
Välja arvatud muidugi need inimesed, kelle elu see isiklikult ja vahetult
puudutab. Me võime alati puldist kanalit vahetada.
See on iseenda ja tegelikkuse eitamine.
- Eelmises "Varaaidas" rääkisin, et elu reaalsus kohtab meid kõiki.
Me kohtame haigust, me kohtame majanduslikke raskusi, kohtame
raskusi inimsuhetes kindlasti igaüks.
Ka Piibel ütleb, et need tulevad, ja kui inimene neid kohtab, siis me
süüdistame selles Jumalat.
Mispärast?
- See on küll sügav.
Tekib tahtmine vastata nii, et see kajastab meie mässu Jumala vastu.
Kui me ei leia enam midagi muud, mida süüdistada või ei taha kohata
oma süüd neis asjus, siis on lihtne süüdistada Jumalat.
Mingis mõttes korduvad Kolgata sündmused kui Jumala poeg on risti
löödud ja Ta kannab kogu maailma pattu.
Ta on siis kogu maailmas süüdlane kõiges võimalikus.
Seepärast Jumala Poeg ripub verd voolavana ristil ja me läheme
sellest ilkudes mööda ja noogutame pead, et kui Jumal on olemas, siis
aidaku Teda.
Mingis mõttes see heiastab meie mässu Jumala ja Looja vastu.
Teisest küljest see peegeldab positiivses mõttes seda, et meil
on siiski arusaam sellest, et elul peab olema mingi mõte, et selles
maailmas peab olema midagi head.
Asjad pole nii nagu need peaksid olema.
Meil on mingi arusaam, kuidas need peaksid olema.
See peegeldab meie igatsust Jumala järele.
Me teadvustame, et kui Jumal ei tähenda minu elus midagi muud,
siis ma leian Temas vähemalt lõpuks süüdlase asjadele, mis juhtuvad.
- Lõppkokkuvõttes, olen mina ema või isa.
Samamoodi, nagu lapsed süüdistavad vanemaid. See on vanemate viga.
- Just. On öeldud, et selleks et ulatuda lööma Jumalat näkku,
peab istuma Tema süles.
- See on hästi öeldud.
- Kui võiksin öelda, et see on minu aforism - aga ei olnud.
- Mil määral me oleme ise oma õnne sepad?
Mil määral see sõltub meist?
Kas me võime teha omale õnneliku elu?
Vahel tundub nii, et mõnel lihtsalt õnnestub - lapsena tahavad saada
arstiks ja siis saavad arstiks, siis otsustavad, et saavad kirurgiks -
saavad kirurgiks ja siis saavad haigla peaarstiks, siis saavad
tervishoiuministriks jne.
- Siin on ehk kaks äärmust - üks on selline sügav usk saatusesse, et
inimene ei saa mingil moel muuta oma elu ega mõjutada tulevikku.
See tähendaks üsna ränka kasti- süsteemi või karma seadust nagu
Indias on. Sündisid vaeseks, pole isegi mõtet pürgida sellest
välja, sa ei saa teha midagi. Kui oled kord torumees,
oled alati torumees. Nii on kogu su suguvõsa.
Teine äärmus on inimese kujutlus oma kõikvõimsusest, et kõik on
minu kätes.
See pole siiski nii lihtne.
On asju, mida me saame mõjutada oma valikutega.
Jumal on ilmutanud meile, mis on hea ja mis halb, nendel valikutel on
kaalu meie elus. Meil kõigil on mingi arusaam, mis on hea.
Me teame näiteks, et ei teadmatus ega laiskus pole hea.
Keegi ei imetle seda.
Tasub olla usin, tasub õppida ja nii võib mõjutada oma tulevikku.
Elus siiski kõik asjad pole käe- ulatuses või haaratavad.
See on see pinge maailmas, millega maailmas elatakse.
Mõni kogeb seda oma elus praegu.
Seda on eri kohtades maailmas ja oleks vaja Jumala antud tarkust ja
ligimese armastust, kuidas me saame mõjutada seda, et inimesed mõistaks,
et neid pole määratud sellesse ühte ainsasse õnnetusse olukorda.
- Kui meie õnnetused ja kurjus maailmas pole Jumala süü ja kui
me ise täiesti ei suuda muuta oma ümbrust selliseks nagu tahame,
ehk siis pole ka see kurjus meie süü? Või headus?
Mil määral meie poolt kohatud kurjus on saatana ehk isikulise kurjuse süü?
- Nagu paar saadet tagasi, nii ka nüüd ma vastan sellele teisele
küsimusele, mida sa ei küsinud.
See on seotud Jumala vastutusega.
Jumal ei ole süüdi kurjuses kuna Tema ei põhjusta kurjust -
Tema ei säti su teele seda banaani- koort, millel sa libastud ega
naudi seda kui sa siis pea ära lööd.
Jumal, kes on kõigeväeline, on vastutav kõige eest,
kuna Ta lubab maailmas asjadel juhtuda.
Samuti me peame lootma Jumala kõigeväelisusele ja kõige teadmisele.
Tema ka teab, miks Ta lubab teatud asju, ehkki need sel hetkel jäävad
meie jaoks ilma selgituseta.
Teine külg sellel asjal on see, et on olemas isikuline kurjus,
kellest Piibel räägib, langenud ingel ja tema saatjaskond, saatan.
Nii uskumatult ja premodernselt kui see võib kõlada.
- Premodernne! Naljakas!
- Nüüd elame ju postmodernsel ajal. Enne seda oli modernne,
mille eelkäija oli premodernne.
Üks võimalus on, et kurjus on isik ja see tekitab inimese elule
kahju. Jeesus räägib sellest. Kui Jeesus uskus saatanasse,
siis ei saa ka meie mitte uskuda, et on olemas kurjuse isik.
Ta teadis, millest Ta räägib.
Jeesus ütles, et hingevaenlane pole tulnud muud, kui varastama,
hävitama ja tapma, mina olen tulnud, et teil oleks elu ülirohkesti.
Sul on see isikuline kurjus, kui näed oma elus seda, mis on hävitus,
tapmine, varastamine.
Mingil moel see vastutus naaseb selle isikulise kurjuse juurde,
kes on nende raskuste põhjustaja.
See suur küsimus on, kuidas me ta ära võidame.
Tuleb tagasi pöörduda evangeeliumi põhisõnumi juurde. Jeesus andis
saatanale surmava hoobi, võidulöögi Kolgata ristil.
Vanasti öeldi nii, et kui madu tapeti, siis ta vingerdas veel
õhtuni välja.
On see tõsi või ei, mul pole oma kogemust.
Kui mõelda, et see on tõsi, siis see peab ka hingevaenlase puhul
paika - selle võim murti Kolgatal, aga enne kui selle aeg lõpeb ja
päike loojub selle üle, see vingerdab ja püüab teha võimalikult palju
paha. Aga Jumal on võitja siin.
- Ilmselt on ka nii, et me võime oma vigadega, oma patuga teha oma elu
väga õnnetuks.
Et on olemas ka kurjust, mis tuleb meie valedest valikutest,
meie oma vigadest ja patust.
- Jah! See on hästi öeldud!
See on just see, mida Piibel ütleb, et tegudel on tagajärjed.
Õnneks on evangeeliumis lubadus andestuse kohta.
Jumal annab andeks, aga see ei tähenda, et tehtud asjad muutuvad
tegematuteks. Sõltub asjast, millised on tagajärjed.
On asju, mille tagajärgi ei saa mingil moel muuta.
Kui oled olnud truudusetu või tapnud kellegi - kella ei saa
tagasi keerata, ükskõik kui palju soovid, et poleks nii teinud.
Siis tuleb usaldada, et Jumal annab kahetsevale patud andeks Jeesuse
nimel ja annab julguse kohata neid tagajärgi ning alustada täiesti
algusest. Olen mõelnud, et Jeesuse risti saladus on selles,
et see ei muuda meie minevikku, aga see muudab meie tulevikku.
On mõttetu vaadata vigadele, mis on tehtud. Risti kaudu võin
vaadata ettepoole, sellele olukorrale, milles olen.
Andestuse kaudu võin hakata elama seda elu, milles nüüd olen ning
kohata ka neid mõjusid ja tagajärgi, mida ei saa tühjaks teha.
On asju, mida saab andeks paludes parandada ja korvata, on asju,
mida ei saa sel moel parandada.
Inimene peab õppima elama ka nende asjadega.
- Naasen meie vestluses natuke tagasi selle juurde, et rääkisime,
et vahel eitame reaalsust erinevatel põhjustel.
Kristlastena meil on ka vahendid reaalsuse eitamiseks.
Üks äärmuslik vahend on jätta kurjus endast väljapoole, mõelda,
et meil on võimalik olla patuta ja pühad ja täiuslikud, et meil on
võimalik olla täiesti terved, rikkad ja õnnelikud kogu aeg.
Et ka Jumal tahab seda ja kui tunnistame kurjust ja kannatust
oma elus, ei ela me selle usu järgi, mis meil on.
Minu arvates on see üks viis põgeneda kurjuse reaalsuse eest.
- Kurjuse välistamine on üsna osav meetod.
See on kuidagi üldinimlik.
Tänapäeval räägitakse enam keskkonna-kuritegudest kui
abielurikkumisest. Tähtsam on see, kuhu sa viid oma prügikotid kui see,
kuhu viid oma südame prügi.
Mingis mõttes, selline väljaspool olev kurjus on moodne ja see on
suur oht inimestele. Ristiusu tore sõnum on selles, et kui Jumal pakub
meile Kristuses andestust, siis sellega kaasneb ka võimalus
kohata minus olevat kurjust. Nõustuda ehk tunnistada,
et see probleem polnud teises inimeses või olukorras ega see pole
riigi süü, et mul läheb kehvasti. - Või vanemate.
Vaid viga on minus ja ma saan selle Kristuse abiga andeks ja suudan
õppida uusi viise, kuidas asju teha.
- Sealt edasi aitab Issand. - Jah!
- Lähme isiklikuks jälle.
Pasi, mis on sinu kõige suurem probleem?
- Kas lisaks sellele, et mina ise?
Nüüd pean laenama ühe mõtleja sõnu, kes ütles, et suurtest probleemidest
ei julge rääkida ja väikestest rääkimine oleks peenutsemine.
Kõigil meil on probleeme, alustades kannatamatusest selleni, et peab
Jumala ees põlvitama ja paluma, et anna mulle minu patud andeks.
- On sul mõni iseloomujoon, millega pead rohkem vaeva nägema kui muidu?
- Peaks minu naiselt küsima.
- Ehk oled kuulnud talt?
- Ei tea, kas seda võib patuks pidada, aga asjade edasi lükkamine
ja selline, on see laiskus või midagi sellist.
See on siis nüüd peenutsemine.
- Kuidas sa suudad elada sellega?
- Mina saan hästi hakkama. Ma ei tea, kuidas teised sellega
hakkama saavad.
- Ma ise pean näiteks oma sangviinilise iseloomu tõttu
tihti vabandama. Paluma ka lähedastelt andeks.
Hindan neid väga selle eest, eriti oma naist,
et ta suudab elada sellega.
- Ma ehk pole osanud olla nii introspektiivne, et oskaksin vastata
sinu küsimusele väga sügavalt.
Ehk just see on üks minu iseloomu nõrkus, et ma peaksin suutma rohkem
näha, kuidas teised inimesed näevad mind ja minu tegemisi.
Vahel olen väga kannatamatu, näiteks liikluses.
- Oled sa optimist?
- Ma ei tea, kas see on optimism või on see see, et ma kaldun mõtlema,
et asjadel on kalduvus laabuda.
Ma ei oska väga muretseda asjade pärast.
See ei tulene sellest, et pole asju, mille pärast peaks muretsema,
vaid mul on tunne, et küll see laabub.
- Niipalju, kui mina sind olen aastate jooksul tundma õppinud,
olen pidanud sind alati väga optimistlikuks.
Sa oled analüütiline, aga sa leiad alati ikkagi lootuse.
Millel sinu optimism põhineb?
On see mõtlemine, et küll see selgub?
- Osaliselt võib-olla küll.
Osaliselt on küsimus alati ka iseloomus.
Kui ma vaatan maailmapildi seisukohalt, siis tähtis on see,
et ma usun Jeesusesse ja usun, et Piibel on Jumala Sõna.
Minu viis Piiblit lugeda pole see, et kõik lõpeb kaosega,
nagu sa alguses kirjeldasid, vaid tunneli lõpus on valgus
ja see pole vastutuleva rongi esituli.
Lootus on kuskil olemas, kuna Piibel ütleb, et lootus on olemas.
Jeesus tuleb tagasi ja seab ühel päeval kõik oma kohale -
see on see lootus, mille poole me liigume.
- Vastasid juba küsimusele, et kui me elame maailmas, mis liigub oma
haua suunas, siis nüüd ei küsi enam isiklikult vaid üldiselt, et kust
me võime leida lootust, kui me näeme, et majandus langeb, õhk
saastub, kõik mõõdikud näitavad selles suunas.
- Viitan sellele, mida just ütlesin, et kui me oleme kristlased ehk
Kristuse järgijad, siis peame ammutama lootust sellest, mida
Kristus õpetab ja ma ei usu sellesse, et oleme haua äärel.
Me oleme liikumas Jeesuse tagasi- tuleku ja ülestõusmise suunas.
Ma ei oota oma surma - ma ootan, et Jeesus tuleb tagasi enne kui ma
suren. Kui juhtub nii, et ma suren või maailmas on häving, siis Jeesus
tuleb tagasi ühel päeval ja äratab surnud. Minu arvates on selles see
suur lootus, et kõik ei lõppe pimedusega, kõik ei lõppe kaosega.
Kõik lõppeb sellega, et ühel päeval Kristus valitseb seda maailma ja
siis on kõik hästi ja oma kohale seatud. Juhtub sama nagu Kinnasereti
järvel kui seal oli tohutu torm ja Piibel räägib, et Jeesus magas ja
paat täitus veega. See on meie arusaam, et meie paat täitub veega
ja lained laksuvad ja siis tuleb see klassikaline küsimus, et Issand,
kas sa ei hooli. Ehkki Jeesus oli öelnud, et lähme järve teisele
kaldale, mitte, et lähme põhja.
Lähme teisele poole järve - Tema sõnad kandsid ehkki oli tuul ja
paat kõikus ja täitus veega.
Jeesus siiski hoolis, kuigi Ta oli vaikselt. Siis Ta tõusis üles
ja sõitles tuult ja tuul vaibus. See näitab, et Jeesus valitseb
loodusjõudude üle. See maailm, kõik see, millest me alustasime,
kõik, mis paistab negatiivne ja paha - see on, kuna loodus ei ole
sellises seisus, nagu peaks, kuna kuningas ei ole siin,
Kristus ei ole siin. Kui Ta tuleb tagasi, siis Ta ütleb kogu loodule:
Vaiki! Ja kõik vaibub. Seni maailm kaebleb sünnitusvaludes ja Jumal
laseb inimestel üritada lahendada probleeme, mis ta on põhjustanud.
Et inimesed õpiksid, et lahendused ei ole inimkätes.
- Kas sa võiksid lõpuks palvetada?
- Taevane Isa, me täname Sind Jeesuse eest, me täname Sind,
et Sina tahad anda igaühele, kes Sinule toetub, patud andeks.
Me täname, et see maailm liigub Issanda Jeesuse tagasituleku poole,
mil kõik asetatakse taas kohale ja siis on kõik jälle hästi. Luba meil,
Issand, säilitada oma lootus, usk ja rahu kuni selle ajani, aamen!
Aitäh, Pasi!
Aitäh, et olid vaatamas!
Me jätkame paari nädala pärast veel seda sarja "Aga, mis siis kui...".
Siis küsime: Mis siis, kui ma jään üksi?
Kui sa tahad toetada seda saadet, leiad lisainfot kodulehelt
www.tv7.ee
Jumal, kes on olemas, Jumal, kes viib lõpuks kõik võidule,
Tema õnnistagu sind rohkesti! Ole hoitud!
Tõlge: Ülle Kapanen